8 



J. Forssman 



kan bedöma S5'nes härmed visadt, att vid massdödeii i kulturer äfven bakteriernas 

 egna komplicerande toxiska produkter kunna spela en l)etydande roll, äfven om så 

 ingalunda alltid tyckes vara fallet. 



Utvecklingen i hJandkuUur. 



De moment, som betinga bakteriernas lillväxt och afdöende i en renkultur, göra 

 sig naturligtvis äfven gällande i en kultur, där flere bakteriearter förekomma i 

 blandning. Men bär tillkonuna ytterligare nya faktorer, dels konkurrensen om 

 näringssubstratet, dels ock de olika alternas ömsesidiga pcåverkan af hvarandra. 

 H vad först konkurrensen om näringssubstratet betrâtï'ar, bar man vid bakteriologiskt 

 arbete ju jämt och ständigt tillfälle att iakttaga denna, ?k snart ur blandningar af 

 långsamt och snabbväxande bakterier de föi'ra skola renodlas. Förhållandena ligga 

 på denna punkt så enkelt, att ingen diskussion härom tarfvas. 



Så mycket mer invecklad och äfven intressantare ter sig bakteriearternas öm- 

 sesidiga påverkan af hvarandra. Här möta oss nämligen talrika exempel på både 

 antagonism och symbios vid sidan af att säkerligen äfven bakteriearter förekomma, 

 hvilka förhålla sig neutrala till hvarandra, frånsedt den konkurrens om födan, som 

 ju tydligtvis alltid måste uppstå i en kultur med starkt begränsade näringsförråd. 



Antagonism. 



Våra kunskaper på detta onn-åde skall jag nu söka skärskåda; och skall då 

 början göras med antagonismen i blaiidkulturer såsom varande bäst studerad. Att 

 därvid uppräkna alla de fall, där en bakterieantagonism är eller tros vara iakttagen, 

 synes mig ej vara hufvudsaken i en sådan framställning som denna, så mycket 

 mindre som en mängd hvarandra motstridande uppgifter inom detta område finnas. 

 Jag vill i stället framdraga en del oomtvistliga exempel på antagonism, hvilka 

 samtidigt kunna tjäna till diskussion angående orsakerna till detta fenomen. 



Allmän antagonism. 



Såsom redan ofvan, på tal om de faktorer, hvilka betingade afdöendet i en 

 renkultur, nämndes, bildas i en del bakteriekulturer genom bakteriernas egen verk- 

 samhet ämnen, som äro skadliga för producenterna själfva och därigenom betinga 

 deras undergång. Som exempel framhöll jag bland annat bildning af betydande 

 mängder syra och alkali i kulturerna, och jag kan här gärna tillfoga ett nytt exem- 

 pel, nämligen alkohol vid alkoholjäsningeu. Men om ock dessa produkter i högre 

 concentration äro skadliga för producenterna, så äro de i regel det i ännu högre 

 grad för andra bakterier. Det gifves sålunda få mikroorganismer, som fördraga 

 alkohol i samma concentration som alkoholjästarter eller ättiksyra resp. mjölksyra i 

 samma concentration som ättiksyre- resp. mjölksyrebakterier. Genom dessa sina 

 produkter verka de alltså antagonistiskt på de flesta andra bakterier och, om de ej 

 döda, så hindra de dock dessas utveckling. Det var säkerligen detta förhållande, 

 som under den förbakteriologiska perioden var anledningen till att man oftast, men 

 långt ifrån alltid, kunde få ett godt öl, trots det att man ju aldrig aibetade med 



