Pathogena bakteriers etc. berœnde af främmande bakterier 



11 



jästen, som själf fördrager syran väl, hvarjämte mjölksyran enligt gammal erfaren- 

 het utgör en stimulus för jästsvamparna — sålunda vid sidan af antagonismen en 

 form af symbios. (Det är denna erfarenhet, som ligger till grund för bruket att 

 vid brännvinsbränning till jästen äfven sätta renkultur af mjölksyrebakterier.) Att 

 i enstaka fall, så vid Gingeer-beerjäsningen, en ömsesidig sjanbios skulle förekomma 

 emellan mjölksyrebakterierna (här den WARü'ska bacillen) och jästen, påstås äfven 

 och skulle då såväl bacillerna som jästen profitera af samlifvet. Detta tarfvar dock 

 bekräftelse genom nya undersökningar K 



Liknande exempel, där kända kemiska bakteriella omsättningsprodukter gynna 

 andra bakteriers utveckling, skulle kunna anföras i ej ringa mängd. I många andra 

 fall uppgifves en metabios föreligga, men de metabiotiskt verksamma ämnena äro 

 obekanta. Många hithörande iakttagelser torde dock vara i stort behof af kontroll 

 såsom skäligen osäkra. Själf har jag sålunda ej kunnat verifiera Tureös ^ i nästan 

 alla handböcker återgifna uppgift, att streptococcer skulle växa långt yppigare i lef- 

 vande kulturer af eliolera, mjältbrand och pyocyaneus än i reukultur. I cholera- 

 och mjältbrandskulturer fann jag däiemot växten ungefär lika kraftig som i ren- 

 kultur, i pyocyaneus åter försvunno streptococcerna snart helt, hvilket för öfrigt 

 väl stämmer med vår kännedom om pyocyaneus' verkningar, v. Kokczynski ^ synes 

 däremot ha visat att såväl staphylo- och streptococcer som coli meå hänsyn till 

 både växtförmåga och giftproduktion betydligt förstärkts vid odling i tbc-gifthaltiga 

 substrat, och Hilbert* iakttog en stegrad alkalescens och -giftproduktion hos difteri- 

 bacillen i samlif med streptococcer, hvilket ju har sitt särskilda intresse för förstå- 

 elsen af dessa bägge bacillers samverkan vid elakartade difterier. Särskildt be- 

 träffande den ifråga om substrat nogräknade influensabaeillen föreligga talrika sam- 

 stämmande uppgifter angående symbios. Gkassberger ^ synes ha varit den förste 

 som iakttog, huru staphylococcer — såväl aureus som albus och citreus — kraf- 

 tigt gynnade influensabacillens växt, så att riktiga jättekolonier bildades i substratet, 

 hvilket ej berodde på någon reaktionsförändring utan på någon från stapliylococ- 

 cerna utdiffunderande substans. Samma sakförliållande konstaterades senare af 

 Ghon och Peeyss samt af C.\ntani ^ h vilken sistnämnde påstod att äfven gono- 

 coccen och difteribacillen utöfvade samma inflytande t. o. m. i ännu högre 

 grad än staphylococcerna, något som dock bestreds af Lueessen. Cantani på- 

 visade dessutom att de steriliserade staphyloeocckulturerna verkade på samma 

 sätt som de lefvande, hvaraf han liksom Grassberger sluter till, att från bakte- 



' Keusk, Ailg. Mikrobiologie s. 338; jämför IjAfak, Haudb. der techn. Mykologie Bd 1 



8. 502. 



ÏUERÔ cit. eft. Baumgartens Jahresber. 1895 s. 25. 

 ' KoECZYNSKi cit. eft. Baumgartens Jahresber. 1905 s. 445. 

 * Hn.ßERT: Verhandl. d. Congr. f. inn. Medicin 1898 s. 496. 

 ^ Geassbeegee cit. eft. Baumgartens Jahresber. 1897 s. 336. 

 ^ Ghon und Preyss cit eft. Baumgartens Jahresl)er. 1902 s. 239. 

 ' Cantani cit. eft. Baumgartens Jahresber. 1901 s. 202. 



