Pathogena bakteriers etc. beroende af främmande bakterier 



13 



Och huru uiånga undersökningar, som än utföras, och huru nära än 

 öfverensstämmelsen dem emellan kan bli, måste dock alltid nya otorsökta bakterie- 

 kombinationer i jorden och vattnet kunna tänkas och helt säkert äfven förekomma, 

 hvilka kanske skulle kunna gifva helt motsatta resultat mot dem, som redan vunnits. 

 Äfven en stor principiell öfverensstämmelse mellan de nu föreliggande resultaten 

 kan därför ej anses i sig innebära en säker allmängiltig regel, den kan — och 

 detta endast i den mån vi anse våra nuvarande metoder säkra och tillräckligt 

 mångsidiga — blott säga oss, hur i allmänhet de undersökta pathogena l)akterierna för- 

 hålla sig i jord och vatten; — det är med denna reservation och under denna 

 synvinkel de nu föreliggande resultaten böra ses. 



De pathogena bakterier man särskildt undersökt beträffande deras förhållande 

 i jord och vatten äro mjältbrands-, typhus-, cholera- och tuberkelbacillerna ^, och 

 orsakerna hvarför jusl dessa mikroorganismer framlor andra i ifrågavarande hän- 

 seende undersökts ha varit beträffande mjältbrand, att den ju öfverföres på djur 

 på bete och att den mark, där mjältbi-aud en gång förekommit, bibehåller sin 

 smittoförmåga under åratal (fransmännens »champs maudits»); beträffande typhus och 

 cholera, att de ofta spridas med vatten ; och beträffande tuberkelbacillen, att denna 

 bacill dels med sputa dels med fäkalier i stora massor tillföres jorden, hvadan frå- 

 gan om dess förmåga att infektera från jorden är af stor praktisk betydelse. 



Antagonism i jord och vatten mot pathogena bakterier. 



Att nu jordens och vattnets bakterier verkligen spela en så stor roll för de 

 nämnda pathogena bakteriernas fortvaro därstädes och att deras eventuella afdöende 

 ej endast beror på att jorden resp. vattnet kan anses vara ett för dylika bakterier 

 synnerligen otjänligt näringssubstrat, det framgår otvetydigt af en mångfald under- 

 sökningar, hvilka alla visa att de pathogena bakterierna ojämförligt snabbare gå 

 under i naturlig, bakteriehaltig jord och likadant vatten än i samma jord och vatten 

 efter sterilisering. Som exempel härpå vill jag anföra en undersökningsserie af 

 RuLLMANN ^, vid hvilkeu typhusbaciller pröfvades på siii lifslängd i steril och i ej 

 steril jord; och är försöksresultatet sammanfördt i följande tabell. (Se sid. 14.) 



Den afgörande betydelse jord- och vattenbakteriernas konkurrens med de pa- 

 thogena bakterierna har för dessa sistnämndas lifslängd i de nämnda Substraten 

 framgår ju tillfyllest af denna och liknande försöksserier. 



För att nu kunna närmare precisera typhus-, choiera-, tuberkel- och mjältbrands- 

 bacillernas lifslängd i jord och vatten under naturliga förhållanden och sålunda äfven 

 risken af infektion med dessa baciller härifrån ha undersökningar massvis utförts. 

 Ett uppräknande af alla är här omöjligt af utrymmesskäl och skulle dessutom, då 

 undersökningsresultaten i fråga om detaljerna afsevärdt divergera, ej gifva större 



^ Äfven en mängd andra bakteriera förhållande i jord och vatten ha undersökts, men dessa 

 undersökningar äro försvinnande såväl i omfattning som i betydelse i jämförelse med de under- 

 sökningar som utförts med de här uppräknade bakterierna. 

 Rullmann: Centralbl. f. Bakt. Orig. Bd 30 s. 321. 



