14 J. Fursamaii 



Typhusbacillens hållbarhet i jord. 



försököiuimmer 



steril jord 



försöksnummer 



ej steril jord 



28 ' 



29 1 

 301 

 31^ 



2 



3 



4 



6 



7 



8 



Af dessa äio i 

 tiskt samma jord 



11 månader 

 9 



18 „ 

 13 



5 

 9 



13 „ 



Î8, 29, 30, 31 ocl 

 , enda skillnader 



32 



33 



34 



35 



11 



12 



13 



14 



16( 



17 



18 



19| 



1 32, 33, 34, 35 

 1 är steriliteten. 



mindre än 3 mån. 

 „ „ 7 „ 



v )) 3 „ 



„ „ ^ „ 



itförda med iden- 



behållning än en kort framställning af det hufvudsakliga dock för alla gemensamma 

 resultatet, hvilket visar sig vara, att alla de nämnda bakterierna med undantag för 

 den sporbildande mjältbrandsbacillen inom längre eller kortare tid gå under i jord 

 och vatten, allt efter jordens resp. vattnets olika beskaffenhet. För att gifva en 

 föreställning om hvilka växlingar därvid i fråga om lifslängden kuinia förekonnua 

 vill jag förutom att hänvisa till ofvanstående tabell beträffande typhus endast erinra 

 om att tuberkelbacillen enligt Falk ' i starkt ruttnande material, ruttnande organ, 

 ruttnande galla eller pankreassal't dör inom loppet af några timmar, under det Muskhold 

 efter mer än 3 månader kunde påvisa den lefvaude och virulent i jorden, huru typhus 

 i rent rinnande vatten befunnits död inom loppet af ett par dagar, medan den i 

 grumligt, orent vatten kan hålla sig flere månader, samt huru eholerabacillen, sorn 

 i floden Ganges' vatten dör på ett par timmar^, i Nevans slamm iakttagits vid lif efter2V2 

 månader. Och dock äro ju härtned säkerligen ej ytterligheterna angifna, utan kunna 

 växlingarna säkerligen vara ännu större. Som redan sagts, intager bland de här 

 nämnda bakterierna mjältbranden en särställning på grund af sin sporbildning. 

 Bacillen själf är i likhet med de andra bacillerna ömtålig och går lätt under, dock 

 anser Schrakabip ^ sig ha visat att den kan utveckla sig i jorden. Sporerna däremot 

 äro, såsom en mängd undersökningar visa, i jord och vatten mycket resistenta. Att de 

 kunna hålla sig både lefvaude och virulenta i jord 15 å 20 år synes fullkomligt säkert. 



Inför denna allmänna regel af säker undergång i jord och vatten af ofvan- 

 nämnda, ej sporhaltiga baciller kan dock ej, såsom redan of van antydts, den möj- 

 ligheten uteslutas, att de vid andra kombinationer af bakterier i jorden kanske 

 skulle, kunna ej blott fortlefva i åratal utan genom symbios t. o. m. tilltaga både 

 i mängd och vimlens. Wagener * påstår sig sålunda ha iakttagit en virulenssteg- 

 ring af typhusbaciller i »Senkgruben »-innehåll, h vilken virulensstegring i så fall väl 

 knappast skulle kunna tydas på annat sätt än som resultatet af en symbios. 



i Falk: Virch. Arch. Bd 93. 



' Hankin; Annal, de l'inst. Pasteur Bd 10 s. 511. 

 ^ ScHEAKAMP: Arch. f. H3'giene Bd 2 s. 335. 



* Wagbnek cit. efter Kolle- Wassermanns Handbuch 2 Aufl. Bd 2 s. 827. 



