16 



J. Forseman 



rika försök. Ett jordprof, bestående af »Lehm» från en clioleraiinaiuu ort, Deggen- 

 dorf, dödade i en mängd af 100 gm 22 millioner choleravibrioner på SVg timme 

 och ett annat, bestående af »Ton» från det för sin eholeraimmunitet beryktade 

 Birmingliam, dödade i en dos af 10 gm 227 millioner choleravibrioner på 3 timmar. 



Här stå vi alltså inför en synnerligen höggradig baktericidie hos vissa jord- 

 slag, visserligen endast gentemot en enda bakterie, men otänkbart är ju ej att, om 

 dessa undersökningar utsträcktes vidare, jordbaktericidien kunde visa sig omfatta 

 äfven andra. 



Beträffande orsaken till detta phenomen kunde Emmerich visa, att det hvarken 

 berodde på brist på näringsännien eller på olämplig reaktion, ty dessa immuna jord- 

 prof stammade till största delen från gammal kulturmark, som var starkt förorenad 

 och sålunda näringsrik, och af profven voro visserligen de flesta sura men flere 

 dock starkt alkaliska (t. ex. Stuttgartjordprofven). Ej heller var baktericidien en 

 följd af lefvande bacillers konkurrens, då såsom redan framhållits, den äfven gjorde 

 sig gällande när jordprofven voro steriliserade. (Om dock bakteriella omsättnings- 

 produkter spelade någon roll har ej gjorts till föremål för undersökning.) Emmerich, 

 till hvars arbete jag för närmare detaljer måste hänvisa, antager själf på grund af en 

 del försök, att baktericidien hufvudsakligen är en verkan af vissa i de immuna jord- 

 lagren befintliga alumosilikater, s. k. permuttiter, hvilkas baktericidie han påvisar. 



Det är, som sagdt, ej otänkbart att genom vidare undersökningar en jordbak- 

 tericidie äfven vis-å- vis vissa andra bakterier skulle kunna påvisas; men att jor- 

 den i och för sig är baktericid i allmännare omfattning är dock omöjligt, om man 

 betänker hur oerhördt bakterierik jorden är och att, om den steriliseras, den efter 

 iusåning snabbt befolkas af bakterier samt att de pathogena bakterier, hvarraed vi 

 nu särskildt sysselsätta oss, typhus, mjältbrand och tuberkelbaciller, i steril jord 

 kunna hålla sig både lefvande och virulenta långa tider. 



Fråusedt denna speciellt mot cholera inriktade baktericidie besitter sålunda 

 jorden så vidt vi veta i och för sig lika litet som vattnet några baktericida 

 egenskaper. Tydligtvis äro äfven näringsförhållandena, temperatur och fuktighet 

 af betydelse för de pathogena bakterierna i jord och vatten, men i de fall där 

 dessa faktorer äro tillfredsställande — och det äro de långt ifrån så sällan som man 

 föreställer sig, det kan man konstatera vid insåning i steril jord, då de ofta växa lifligt 

 ■ — synes det uteslutande vara bakteriekonkurrensen som betingar de pathogena 

 bakteriernas undergång. (Att choleran härvid ej utgör något undantag utan att 

 äfven här konkurrensen spelar samma stora roll, som vid öfriga här omnämnda 

 pathogena bakterier, det framgår af Jahrs ^ på Emmerichs laboratorium företagna 

 undersökningar. Dessa visade nämligen, att under det choleravibrioner snabbt 

 utbredde sig i vissa steriliserade jordprof, voro de redan efter 62 timmar döda 

 när samma jord ej steriliserad användes för försöken. Angående samma förhållande 

 vid vatten se nedan.) 



' Jahr, Die K^nkiiirenz zwischen Bodenbaict. mid Cholera- sowie Typlinsl)azillen i Emmkkichs 

 nyssciterade arbete s. 337. 



