18 



J. Forssnian 



sålunda äfven innehåller långt mera näringsämne än det rena källvattnet från Vanne. 

 Förklaringen till detta Oureq-vattnets påfallande bakterieliämmande inflytnnde 

 visade Miquel vara i iiufvudsak närvaron i vattnet af flyktiga eller åtminstone 

 tliermolabila substanser. Koktes nämligen vattnet, förhöll det sig gentemot bakterier, 

 som där[)å insåddes, på samma sätt som Vanne-vattnet, d. v. s. dess hämning var 

 borta. Men indunstades det vid 30^ å 35°, concentrerades äfven hämningsämnena 

 och man kunde då med en liten portion af det indunstade Ourcq-vattnet om- 

 vandla Vanne-vattnet i ett hämmande vatten. Ännu tydligare framgår denna slut- 

 sats beträffande hämningens orsak af följande meddelande från Hyg. Bureau i Mas- 

 sachussets ^ Ett vattenprof från vattenledningen koktes 1 timme med Rüekfluss- 

 kühlei-; efter afkylning försattes det med ^jw af sin volym okokt vatten för att in- 

 ympa bakterier; det förvarades därpå vid sannna tem[)cratur som ett kontrollprof 

 ;if okokt prof af samma vatten, och bakterieholteu i de bägge profveii bestämdes 

 därefter på nedannämnda tider med följande resultat: 





kokt vatten 



okokt vatten 



vid början af försöket 



3 



190 



efter 3 dagar 



74,880 



79 



» 6 » 



102,800 



31 



» 12 



'.»0,000 , 



709 



» 1 8 0 



103,000 



12 



» 2 1 » 



63,000 





Då bakterierikedomen hos ett vatten, såsom redan ofvan sagts, synes vara det 

 afgörande momentet för företintligheten af ifrågavarande hämningsverkan och då 

 vidare ett rent, ej liämmande vatten genom riklig bakterieväxt öfvergår i ett häm- 

 mande, synes det klart, att det flyktiga eller tliermolabila änme, hvarpå hämningen 

 beroi', är af Ijakteriellt ursprung och sålunda jämställbart med de antagonistiska 

 änmen vi vid blandkulturer omnämnt. 



På analogt sätt gestaltar sig bakterieutvecklingen äfven i jorden; i bakterierik 

 jord är den relativt ringa, men i samma jord efter sterilisering eller i bakteriefattig 

 jord växa insådda jordbakterier oerhördt rikt, säkerligen äfven här beroende på 

 närvaron eller fiånvaron af bakteriella sekretionsprodukter. 



Att denna hämning genom bakterieprodukter i jord och vatten kan spela en 

 viktig roll vid spridningen eller kanske rättare vid förhindrandet af spridningen af 

 sådana smittosamma sjukdomar, som öfverföras med jord eller vatten, är uppen- 

 bart. Hankin ^ gifver härpå ett slående exempel. Floderna Ganges och Jumna, 

 som under choleraepidemier utefter sina lopp starkt förorenas af cholerabaciller, 

 öfverföra, i trots häraf och i trots af den rikliga användningen deras vatten har, 

 dock aldrig cholera. Förklaringen till detta förvånande, men särdeles gynsamma 

 faktum liar Hankin funnit däruti, alt dessa floders vatten är i besittning af en i 



1 Cit. efter Ouclaux, Traité de microljiol. Bd 1 s. 470. 

 ^ Hankin: Annal, de 1'inst. Pastenr Bd 5 s. 511. 



