30 



J. Forssinan 



bacillkultur i hlandnimj med för kontrolldjuren säkert dödliga doser af mjältbrands- 

 baciller skyddade kaniner från mjältbrand. Då vid härpå särskildt inriktade kul" 

 turföfsök mjältbrandsbaeillerna eller deras sporer ej syntes alls skadas af de an- 

 vända pneumobacillerna och då en intensiv phagocytos af mjältbrandsbaeillerna 

 vid sagda biandinfektion förekoru, antager v. Düngern, att skyddet som pneu- 

 mobacilltillblandningen skänker mot mjältbranden beror på phagoeytosen; detta i 

 motsats till Emmerich och Mathei, som ansågo den phagocytos af mjältbrands- 

 baeillerna, hvilken äfven de iakttogo vid sina nyss skildrade försök, vara betydelselös 

 för infektionens förlopp och enbart vara en phagocytos af de genom det suppo- 

 nerade af kroppscellerna afsöndrade bakteriegiftet redan dödade mjältbrandsbaeillerna. 



Såväl Emmerich och Mathei som v. Düngern hafva sålunda ej funnit anled- 

 ning att tillskrifva antagonismen vid de av dem använda bakteriekombinationerna 

 någon roll för infektionens förlopp. 



I de fall åter, där en intensiv antagonism i kultur gör sig gällande, är sanno- 

 hkheten för en antagonism äfven inom organismen större, såsom t. ex. mellan 

 pyocyaneus och mjältbrand. Blagovestchenskt \ som senast underkastat denna 

 fråga en experimentell behandling, finner, att det egentligen endast är när pyo- 

 cyaneus och mjältbrand injiceras tillsammans, som någon påfallande antagonistisk effekt 

 erhålles. Af 11 kaniner, ympade i främre ögonkammaren med en blandning af 

 virulent mjältbrand och pyocyaneus, dogo sålunda visserligen de 3, dock ej af mjält- 

 brand, i det att denna bacill ej kundje i någons organ ]iåvisas, men 8 öfverlefde, 

 under det att samtidigt 4 kontrollkaniner, ympade enbart med mjältbrand och med 

 samma dos som de öfriga, dogo, de 3 på ungefär 3 dygn, den fjärde på 6 dygn. 

 Af 6 marsvin, ympade på samma sätt med en blandning af pyocyaneus och mjält- 

 brand, dog intet af mjältbrand, men väl 3 af pyocyaneus. Ympades däremot ka- 

 niner med antrax i ena ögat, med pyocyaneus i andra blef antagonistresultatet klent 

 eller intet, i det att af 5 djur 3 dogo af mjältbrand och 2 af pyocyaneusinfektionen ; 

 men äfven i dessas organ kunde mjältbrandsbaciller om ock »degenererade» påvisas. 

 Under hänvisning till pyocyaneus' antagonistiska inverkan på mjältbrand i kultur 

 menar nu Blagovestchenskt, att det skydd, som alltså genom den samtidiga 

 pyocyaneusympningen vunnits mot mjältbrand, är att uppfatta som beroende på 

 pyocyaneus' sekretionsprodukters inverkan på mjältbrandsbaeillerna. De mjält-' 

 brandsdoser Blagovestchensky användt voro ej höga — uppenbarligen, ej mer än 

 en enkel dödlig dos — och sålunda ej större än dem v. Düngern använde och vid 

 hvilkas bekämpande han, såsom nyss sagdt, funnit phagoeytosen och ej antagonismen 

 vara den afgörande faktorn. Då nu äfven Blagovestchensky vid sina försök iakt- 

 tagit en betydande phagocytos, är det ej omöjligt att den faktorn också här är den afgö- 

 rande. Under alla förhållanden verkar dock ej, såsom af de citerade exemplen fram- 

 går, antagonismen vid hans försök annat än när bakterier befinna sig i blandning, 

 äro så att säga i intim beröring med hvarandra, men ej om de äro inne och spridda 

 i väfnaderna. 



' BLAGOVissTCHKNSKY: Annal, de 1'inst. Pasteur Bd 4 s. 689. 



