Den mänskliga hjöi'nans storlek liar varit föremål ior talrika vetenskapliga under- 

 sökningar. Man har studerat dess förhållande till kroppsvikten under tillväxtåren 

 och fastställt, att hjärnans storleksökning försiggår långsammare än kroppsviktens. 

 Man har vidare ansett sig kunna bestämma, att l)järnan når sin definitiva storlek i 

 20 års åldern, och att dess åldersminskning börjar så småningom i 60 års åldern och 

 blir starkare uttalad fr. o. m. 75-80 års åldern. Flera forskare hava dessutom lett 

 i bevis, att hjärnans vikt i vuxen ålder är i medeltal 100—150 gr. större hos män 

 än hos kvinnor. An vidare har man studerat hjärnans vikt hos olika folkraser och 

 funnit densamma större hos kulturbärande raser, och med liknando syfte hava un- 

 dersöknhigar företagits över hjärnans vikt hos intellektuellt särskilt liögtstAende 

 personer. Ur dessa undersökningar har framgått, att hjärnor, vilkas vikt når särskilt 

 höga tal, äro vanligare hos framstående personer än bland genomsnittsbefolkningen. 

 Slutligen har hjärnans vikt även studerats vid sjukdomar, särskilt sinnessjukdomar, 

 och åtminstone såtillvida hava dessa studier lämnat positivt resultat, som mycket 

 låga tal på hjärnans vikt med en viss sannolikhet angiva, att en sinnessjukdom eller 

 sinnesslöhet föreligger. En egendomlig iakttagelse är därjämte, att hjärnans vikt hos 

 manliga självmördare ganska avsevärt överstiger hjärnans genomsnittsvikt hos vuxna 

 män, under det att dess vikt hos kvinnliga självmördare snarast tyckes något under- 

 stiga det motsvarande jämförelsetalet (Pfeiffer). 



Dessa undersökningsresultat äga utan tvivel sitt bestämda värde, men de äga 

 samtidigt sin mycket givna begränsning. De äro alla grundade på statistiska samman- 

 ställningar, och de värden, som erhållits, beteckna alltså endast genomsnittstal. Det 

 är emellertid väl känt, att bakom genomsnittstalen dölja sig starka individuella stor- 

 leksvariationer, och det är sålunda endast i ytterst begränsad mån tillåtligt att med 

 ledning av en hjärnas vikt draga någon slutledning angående ifrågavarande persons 

 ålder, kön, begåvning eller själsliga hälsa. Hur stor försiktighet man härvid måste 

 använda, framgår tillräckligt av vissa författares rent avvisande hållning ifråga om 

 värdet av en fristående uppgift om hjärnans vikt. »Om en obducent angiver ett 

 tal på hjärnans vikt i ett obduktionsprotokoll, så har detta ungefär samma veten- 

 skapliga värde som om han hade låtit skriva i protokollet, att under obduktionen 

 slog åskan ned i grannskapet», säger Entres. 



