*H[ varje ny tanke, som gör sitt inträde i verlden», citerar Dührssen efter Georg 

 Beard, »har att genomlöpa trenne skeden, innan den vinner fullt och oförbehåll- 

 samt erkännande: likgiltighetens, förnekandets och prioritetsstridernas». Så visst 

 som det icke blifvit de kirurgiska dilatationsmetoderna, och framför allt icke det 

 vaginala kejsarsnittet sparadt att genomlöpa, och grundligt genomlöpa dessa stadier, 

 så visst kunna de i närvarande stund glädja sig åt ett ganska oförbehållsamt er- 

 kännande. Ur striderna mellan dem, hvilka i sin entusiasm för det nya vapen mot 

 faror för moder och foster, som med dessa metoder satts i förlossningshjelparens 

 hand, icke rätt velat erkänna dessas begränsning och deras svagheter, och dem som, 

 stötta tillbaka af denna öfver målet skjutande entusiasm, icke velat erkänna deras 

 berättigande och värde, har börjat kristallisera ut en uppfattning, som på samma 

 gång den gör den blodiga dilatationen den rättvisa, man för den kan begära, gör 

 front mot dess okritiska användning. Vidgningen af cervix och modermunnen med 

 snitt har numera funnit användning inom vidt skilda områden af obstetriken. Men 

 icke på något område är den den enda metoden. Vid sin sida måste den lemna 

 rum åt andra therapeutiska hjelpmedel, såväl kirurgiska som obstetriska. I huru 

 stor utsträckning detta bör ske, i hvilka fall den ena metoden, och i hvilka den 

 andra bäst gör det möjligt att tillgodose moderns och fostrets intressen, är på 

 vissa punkter icke ännu slutdebatteradt. Om detta arbete kan bidraga till att föra 

 denna fråga fram mot ett afgörande, om, vidare, dess utredning af tekniska spörs- 

 mål och dess undersökning öfver de olika omständigheter, som inverka på opera- 

 tionernas prognos, i någon mån kunna gifva anvisning om möjligheterna att und- 

 vika de faror och olägenheter, som erfarenheten visat vidlåda dessa operationer, 

 har jag dermed uppnått, hvad jag med detsamma syftat till. 



