INLEDNING. 



Talrika äro de tillfällen, då läkaren, som kallats till den födande qvinnans 

 hjelp, i sin sträfvan att föra förlossningen till ett för moder och barn lyckligt slut, 

 hindras af en otillräcklig eller försvårad vidgning af förlossningsvägens mjukdelar. 

 An möter honom en abnorm beskaffenhet hos den mjuka förlossningskanalen, en 

 patologisk förändring i den ena eller andra delen af densamma, i cervix, i vagina, 

 i vulva, som gör, att naturens egna krafter icke förmå åstadkomma den vidgning 

 af dessa delar, som är nödvändig, för att fostret skall kunna passera. An finner 

 han modern eller fostret hotade af en fara, hvilken endast derigenom kan afvärjas, 

 att förlossningen hastigt afslutas; men den ännu icke tillräckliga vidgningen af för- 

 lossningskanalen gör, att detta snabba afslutande af förlossningen icke utan vidare 

 är utförbart. 



Talrika äro också de metoder, som under tidernas lopp af förlossningskonstens 

 utöfvare uttänkts för att sätta denj i stånd att undanrödja eller kringgå dessa ab- 

 soluta och relativa hinder från mjukdelarnas sida. Undanrödja dem med manuell, 

 instrumenteil och blodig dilatation af förlossningsvägen, kringgå dem genom för- 

 lossning på annan väg än den naturliga. 



Det hinder mot förlossningens spontana förlopp, som här skall afhandlas, är 

 det, som möter oss i lifmoderns nedre del, i cervix och modermunskanten, och den 

 mot detta hinder rigtade behandlingsmetod, hvars resultat särskildt skola granskas, 

 är den »blodiga» vidgningen, incisionerna i modermuuskanterna och i cervix, samt 

 det vaginala kejsarsnittet. 



