Om de kiruvgiska metoderna för vidgning af cervikalkanalen och niodermunnen i 



Ett annat tillstånd, som i sitt kliniska förhållande ter sig snarlikt conglutina- 

 tioneu, är den ytliga sammanväxningen af modermunskanterna. Här, lik- 

 som vid conglutinationen, förblir den yttre modermunnen, sedan cervikalkanalen 

 fullständigt utplånats, fullkomligt sluten; den föregående fosterdelen tränger ned, 

 cervixväggen spännes ut mer och mer, tills den slutligen står tunn som en hinn- 

 blåsa — alltjemt håller sig modermunnen sluten. Om man nu söker med fingern 

 komma in i densamma, finner man, att dess kanter icke såsom vid conglutinatio- 

 nen ge efter för den palperande fingerns tryck, utan att de hållas samman af en 

 tunn hinna eller ett antal fina trådar, som af någon orsak (en torr cervixkatarr ?) 

 bildats efter konceptionen. 



Dessa på lindriga anatomiska förändringar beroende hinder för modermunnens 

 vidgning äro emellertid sällsynta. Betydligt vanligare, och af mångahanda slag, äro 

 de grö/re patologiskt-anatomiska förändringarna, som åt cervikalkanalen och moder- 

 jnunnen gifva en höggradig förträngning och åt cervixväggen och modermunskan- 

 terna en för de naturliga krafterna oöfvervinnehg rigiditet. 



Dessa förändringar kunna efter sin etiologi lämpligen uppdelas i 3 grupper: 



1. Följder af akuta och kroniska inflammationsprocesser. 



2. Arrhildninr/ar efter traumatiska laesioner, och 



3. Svulstbildningar. 



Bland inflammatoriska processer, som kunna sätta svårare och för fram- 

 tiden bestående förändringar i de i fråga varande väfnaderna, märkas särskildt de 

 till portio lokaliserade ulcererande och katarrhala inflammationerna af septisk, luetisk 

 och gonorrhoisk art, samt de nekrotiserande processer, som följa den lokala behand- 

 lingen med starkare frätmedel, thermo- och galvanokaustik o. s. v. Äfven kunna 

 akuta infektionssjukdomar, såsom diphteri, typhus o. a. någon gång gifva upphof 

 åt ulcerativa processer i cervix, hvilka under det processen pågår, i hög grad in- 

 kräkta på väfnadernas elasticitet och vid sin utläkning lemna efter sig utbredda och 

 svåliga ärrbildningar. 



Till de inflammatoriska förändringarna i cervix, som i detta sammanhang ha 

 intresse, är också närmast att räkna den akuta och kroniska hypertrofien vid 

 prolapsus uteri. Denna förändring är, vid fullständig inversion af vaginalväg- 

 garna och sänkning af uterus, ofta förhanden redan under det ickegravida tillstån- 

 det; i andra fall uppträder den först i senare delen af hafvandeskapet; ibland kort 

 innan eller under förlossningen. Hafvandeskapet med dess långvariga fluxion till 

 genitalorganen gynnar naturligtvis i hög grad hypertrofiens utbildning; kommer 

 det till decubitus på den framfallna portio, ökas den kraftigt genom det kollaterala 

 oedemet omkring de infekterade ulcerationerna. 



Icke alltid bjuder den så förändrade cervix vid förlossningen ett allvarsam- 

 mare motstånd mot de vidgande krafterna; dilatationen försiggår kanske långsamt, 

 men dock utan egenthg svårighet. Men ofta, särskildt om hypertiofien funnits före 



