12 



John Olow 



Vi skilja liär på 



1) fall, i hvilka indikationen att snabbt afsluta förlossnin<jen är för moderns skull 

 klar eller kan för hennes skull sättas i fråga, och 



2) fall, i hvilka samma är förhållandet för fostrets skull. 



Till deu första gruppen höra i främsta rummet de oroande tillstånd, hvilka 

 vid svårare hjert- och lungsjukdomar kunna uppträda såsom följder af de ökade 

 anspråk, som under förlossningen ställas på organismen, och enkannerligen på cir- 

 kulatioussystemet. Oftast är det ju först under senare skeden af förlossningen, 

 sedan/ cervikalkanalen och modermunnen redan blitvit fullständigt, eller i det när- 

 maste utplånade, som dessa åkommor börja gifva sina allvarligaste symptom, och 

 om situationen då blir sådan, att en tömning af uterus bjuder sig som medlet att 

 afhjelpa svårigheterna, såsom vid svår andnöd, lungoedem, asystoli o. s. v., kan den 

 förlösande operationen inskränkas till en enkel tångextraktion eller en extraktion på 

 fot eller säte. Men understundom händer det också, särskild t vid förhanden varo af 

 någon komplikation, endokardit, myokardit, nephrit, svårare lunglidande etc, liksom 

 vid starkare utspänning af buken, vid hydramuios, tvillinggraviditet o. s. v., att 

 hjertat redan under öppuingsstadiet, eller t. o. m. under hafvandeskapet visar ten- 

 dens att vilja strejka, på en tidpunkt alltså, då vilkoren ännu icke äro uppfyllda för 

 en extraktion utan vidare af fostret. 



I sina svårare former indicerar likaledes den förtidiga lösningen af nor- 

 malt insererad placenta förlossningens omedelbara af slutande. I de lindrigaste 

 fallen kan förlossningens spontana afslutning utan fara för patienten afvaktas; blöd- 

 ningen, som följer såsom resultat af placentas aflösning, håller sig inom måttliga 

 gränser och påverkar icke patientens allmänna tillstånd. I andra fall, der blöd- 

 ningens storlek och patientens allmänna symptom göra ett ingripande önskvärdt, 

 kan ingreppet inskränkas till en hinnsprängning; genom denna åtgerd stimuleras 

 uterusnmskeln till kontraktion och aflägsnandet af blödningens orsak följer inom 

 kort genom spontan tömning af uterus; kanske också ingreppet verkar direkt mot 

 blödningen från uteruskärlen på så sätt, att den dragning på placenta, som värkarna 

 åstadkomma, så länge ägget är helt, efter hinnbristningen upphör, på liknande sätt 

 som fallet är vid placenta praevia (Leopold Meter). Men i svårare fall, der patien- 

 ten kommer till behandling starkt anaemisk och med svårt påverkadt allmäntill- 

 stånd, eller der uterusmuskeln genom de för denna komplikation egendomliga för- 

 ändringarna (se nedan, kap. VI) är satt ur stånd att tillbörligt svara på sprängningen 

 af hinnorna, måste man tillgripa andra medel för att, oberoende af i hvilket skede 

 förlossningen befinner sig, hastigt föra densamma till slut. 



Meddelanden om fall, der på detta sätt kraftigare medel måst anlitas för att 

 hjelpa patienten ur ett allvarligt tillstånd, i hvilket en förtidig aflossning af den 

 normalt sittande placentan försatt henne, ha under de senaste åren kommit allt tä- 

 tare. Men samtidigt har man också bättre fått sin uppmärksamhet rigtad på den 



