Om de kinirgiska metodei-iia för vidgning af cervikiilkanaleii Oi-li moderimunnüi 



19 



»Schweinsleder oder Bocksbeutel* preparerade l)lâsa, med tillhörande spruta kallad 

 »sphenosiphon», som han år 1834 rekoniineiiderade till frainkallando af förtidsbörd. 

 GunDiiibuUoiiger skola, enligt Babnes, första gången år 1854 ha kommit till använd- 

 ning i samma syfte. 



Raden af obstetriker, hvilkas namn knutits till förbätti-ingar och modifikationer 

 af dessa olika typer af dilatationsinstrument, är fast ändlös. Några bland de vig- 

 tigaste må nämnas: Paulus Aegineta, Rhazes, Avicenna, Albucasar, Eucharius 

 RoEssLiN, Ambroise DE Paré, Osiander, Mauriceau, Busch, Calderini, Heg ar, 

 Fbitsch, Tarnier, Bossi, Frommer, Barnes, C. Braun, Champetikr de Ribes, A. 

 Müller, Boissard, Vorhees. 



Säkra bevis saknas för att vidgningen med snitt af förlossningskanalens 

 mjukdelar utförts före slutet på det 16. århundradet. Det första uttryckliga omnäm- 

 nandet af operationen finner man hos Ambroise de Paré (1575), som på tal om den 

 ärriga förträngningen af mjukdelarna säger: »En tel cas, si l'on ne donne ordre de 

 couper ladite cicatrice ou callosité, la mère et l'enfant périront». 



Dernäst nämnes den blodiga dilatationen först ett stycke in jiå 17()0-talet, men 

 då af flera författare. Mesnard beskrifver (1745) »la manière de dilater l'orifice de 

 la matrice avec l'instrument tranchant». Från ungefär samma tid meddelar van 

 SwiETEN ett fall af ärrstenos, i hvilket förlossningen afslutades efter multipla inci- 

 sioner i cervix. Smellie meddelade (1764) två fall af svår blödning under förloss- 

 ningen, med fostret i det ena fallet i ansigtsbjudning, i det andra i tvärläge, der 

 efter misslyckade försök med trubbig dilatation modermunnen inciderades och fost- 

 ret extraherades. Burton förordade vid samma tid vidgningen af modermunnen 

 med snitt vid rigiditet, framkallad genom ärrbildning eller cancerinfiltration i mo- 

 dermunsläpparna. Likaså i århundradets senare hälft Barbaut och Baudelocque. 



Ett märkligt arbete från slutet af 1700-talct är Lauverjaï's »Nouvelles métho- 

 des de pratiquer l'opération césarienne. Paris 1788». Hos Lauverjat finna vi för 

 första gången i litteraturen termen »vaginalt kejsarsnitt», och denne författares namn 

 har på denna grund sedermera dragits fram i striderna om prioritetsrätten till detta 

 ingrepp. Med hvad rätt, skall på sin plats närmre skärskådas. 



Under 1800-talet fann den blodiga vidgningen af förlossningsvägen många 

 anhängare, såsom talrika publikationer från början och midten af detta århundrade 

 visa. Jag nämner bland namnen på deras författare endast några få: Dubosc, 

 Coutouly, Moscati, Bongiovanni, Fischer, Gooch, Lobstein, Winzmann, Grimme, 

 Berger, Rainer, Rummel, Scanzoni, Meissner, Kilian, Velpeau, Duparci^'e, Ba- 

 letta, Dépaul, Hildebrandt. 



Kilian uppställer i sin »Operative Geburtshülfe» (1849) för operationerna af 

 detta slag följande indikationer, och ger dermed ett uttryck för den uppfattning, man 

 i allmänhet under förra, och äfven under större delen af den senare hälften af år- 

 hundradet hade om dessa operationers användbarhet. Indikationerna voro: 



