Om de kinirgiska metoderna för vidgning af cervikalkanalen och modermnnnen 21 



och forisatt bristning af snitten, uttalade sig Skutsch med värme för dessa djupa 

 incisioner och häfdade berättigandet af snittens ntsträcknvig ända till foniices cagiiiue. 



Vid samnia tillfälle framhöll Skutsch äfven vigteu af, att detta slags opera- 

 tioner utfördes under synens ledning, och att öfver hufvud taget vid obstetriska 

 ingrepp Spekula i större utsträckning komme till användning. 



Till en början mottogs Skutschs förslag med afgjord reservation. De obstet- 

 riker som vid mötet yttrade sig i anslutning till föredraget, Ahlfeld, Fehling, Veit 

 och ScHROEDER stäUde sig alla afvogt mot en utsträckning af den blodiga dilatatio- 

 nens indikationer, och ansågo särskildt de djupa cervixincisionernas nödvändighet 

 och lämplighet vara högst tvifvelagtig. 



Äfven i fortsättningen afgåfvos från de flesta håll afl)öjande omdömen om 

 metoden. I den af Fehling författade delen af P. Müllers Handbuch der Ge- 

 burtshülfe (Bd. 3, Abschn. l) från år 1888 — 9 tillerkänner dock denne författare 

 den blodiga cervixdilatationen ett ganska stort utrjanme, och från Olshausens kli- 

 nik meddelades 1889 ' en serie fall, i hvilka såsom förberedelse till höga tångaii- 

 läggniugar djupa cervixincisioner med framgång utförts. 



Men den som från början helt och fullt anslöt sig till Skutschs ståndpunkt, 

 och som entusiastiskt och outtröttligt trädde i kamp för de djui)a cervixincisionerna, 

 var Alfred Dührssen. Redan åi'et efter Skutschs framträdande på Wiesbadener- 

 mötet med förslaget att vid behof utsträcka snitten i cervix till 1'ornices vaginae 

 publicerades af Knoch Dührssens första fall af dylika, och två år senare fram- 

 trädde DÜHRSSEN sjelf med en kasuistik på 10 fall, behandlade på sannna sätt af 

 honom och Vowinckel ^. Vid talrika tillfällen up])trädde han sedan under de när- 

 mast följande åren till de djupa incisionernas föi'svar, och i talrika publikationer 

 meddelade han nya bidrag till deras kasuistik ^. 



Hvad som närmast kom Dqhrssen att med sådan kraft lancera denna opera- 

 tion, var hans ståndpunkt i fråga om (■h-laiup^ibeh(tiiiUi(jen. Just vid denna tid var 

 det som den gamla narkosbehandlingen af den aktiva, operativa therapien störtades 

 från sin ställning som den herrskaiide, och Duhrssen var kanske den, som bäroni 

 inlade de största förtjensterna. En patient med eklampsi måste förlösas så snart 

 som möjligt — denna höll nu på att l)li den ledamle principen i Ijeliandlingen af 

 den svåra liafvandeskapskomplikationen. Men ett afslutande af förlossningen var 

 ju icke utan vidare ui('»jligt, föri'än cervix och niudei'inunnen voro ut})lânade och j 

 fostret tillgängligt för extraktion ])å det ena eller andra sättet. 



ISIu framkastade emellertid Dühhssen, hänsynslöst brytande med den gamla 

 uppfattningen, den tesen, att en eklamptica så snart som möjligt måste förlösas, 

 äfven om för dettii ändamål de mest ingfipande operationer skulle hilf vu iiöilrändigir. 

 Redan hade några obstetriker iiandlat efter denna princip: IIalbertsma, Kai>ten- 



* Wülsten, Zur Indikations-stellnng des liulien Forceps, Berlin 1889. 

 ^ Archiv f. Gyn. Bd. 37, p. 27. 



" Se ex. Therap. Monatsiiefte, Maj 1890, Gebh. Ges. Berlin 1890, Internat. Congr. Berlin 

 (Arch. f. Gyn. Bd. 39, H. 1), Arch. f. Gyn. Bd. 41, H. 2, Bd. 42, Bd. 43, H. 1, Bd. 44, p. 413. 



