22 



John Olow 



BACH, p. Müller, Rkijenga, Poll, Staude liade i enstaka svåra fall at' eklampsi 

 tillgripit det abdomiuala kejsiirsnittet och på detta sätt fort förlossningen till slut, 

 då detta icke varit möjligt })er vias naturales pä grund af förlossningsvägeus otill- 

 räckliga vidd. 



På en annan väg sökte Dührssen öka området för den aktiva therapiens till- 

 lämplighet: genom en vidsträcktare användning af den blodiga dilatationen af för- 

 lossningskanalens mjukdelar. 



Den första grupp af fall, som han på detta sätt inrangerade bland de för den 

 nya eklampsitherapien lämpliga, voro föi'stföderskorna med utplånad cervix men 

 ännu otillräckligt vidgad modermun. För dessa fall voro de djupa cervixincisio- 

 nerna en lika enkel som effektiv förberedelse till fostrets extraktion, hvilket Dührs- 

 sen redan i sin första publikation om dessa incisioner, år 1890, med synnerlig 

 skärpa framhöll. 



Men ännu återslodo ju många fall, i hvilka förlossningens afslutande per vias 

 naturales, äfven om man gjorde incisioner i portio upp till foriiices vaginae, skulle vara 

 omöjlig, emedan cervix' supravaginala del ännu helt eller delvis var sluten. Så länge 

 icke en metod var funnen att snabbt och på ett någorlunda ofarligt sätt undanrödja 

 det hinder, som denna del af cervix erbjöd, hos omföderskor långt fram i förloss- 

 ningen, iios förstföderskor åtminstone i graviditeten och i början af föilossningeu, 

 så länge blef för många af eklarapsifallen det abdomiuala kejsarsnittet den enda 

 metod, som i den nya tidens anda kunde användas. 



Det dröjde dock icke länge, förrän äfven för dessa fall en möjlighet till snabb 

 förlossning per vias naturales skapades. På grundval, som han säger, af studiet af 

 fryssnitt från hafvande och födande qvinnor kom Dührssen till den öfvertygelsen, 

 att en klyfning af hela cervix och det undre uterinsegmentet i dylika fall skulle 

 låta sig utföra, utan större blodförlust och utan att bukhålan öppnades, samt att 

 den öppning, som på detta sätt åstadkoms, skulle bli tillräckligt stor, för att äfven 

 ett fullgånget foster skulle kunna extraheras derigenom. 



Utvecklingen af dessa idéer främjades äfven väsenthgt af vissa gynekologiska 

 operationer, som vid samma tid börjat i större utsträckning praktiseras. 



Redan 1881 hade Czerny i den operativa m3'ombehandlingeu under namn af 

 »den vaginala myomotomien» infört en metod att genom incisioner i främre och 

 bakre cervixväggarna (utan öppning af peritoneum) bereda rum för exstirpatiou af 

 submukösa cervixmyom. I vissa fall hade han äfven efter incision genom perito- 

 neum fört de klyfvande snitten högre upp i uterusväggarna och sålunda utsträckt 

 metodens användning äfven till corpusmyomen. 



Metoden utvecklades vidare af Dührssen, Doyen och J. Veit, och hade, som 

 sagdt, under 1890-talets första år börjat komma temligen flitigt till användning. 



I en liten artikel i Allgemeine Deutsche Aerztezeitung om eklampsibehand- 

 lingen kom så i april 1895 Dührssen fram med ett förslag att för vissa fall öfver- 

 föra på obstetrikens område denna gynekologiska operation, neraligen för fall af 

 hafvandeskapseklampsi, i hvilka det enligt hans mening borde var möjligt för den 



