38 



John OIow 



den efter all saimolikhet ändå komma att indicera utförandet af en episiotomi eller 

 perineotomi, lika godt kan draga nytta af denna äfven för hysterotomien, att man 

 sålunda i dylika fall lämpligen bör utföra den operativa vidgningen af introitus va- 

 ginse, så som ÜÜHRSSEN föreslog det, icke under extraktionen utan före hysteroto- 

 mien, säger sig sjelft. 



Rühls preliminära dilatation af cervikalkanalen. 



Såsom förheredande operation före det vaginala kejsarsnittet anser Rühl en trub- 

 hi(j vidgning af cervik(dka)ialen »med några Hegars slift», så långt den är möjlig 

 utan användande af våld, för nödvändig. Fördelarna med denna åtgerd skulle, en- 

 ligt hans mening, vara, dels att efter densamma snitten i cervix icke skulle behöfva 

 göras så långa, som annars vore nödvändigt (af hans framställning att döma skulle 

 skillnaden på snittens längd i de båda fallen bli icke mindre än 5 — 6 cm.), dels 

 — och detta är hufvudsaken — skulle genom den trubbiga dilatationen risken för 

 en retention af lochierna undanrödjas. 



Som bevis för nödvändigheten ur den sistnämnda synpunkten af en förbere- 

 dande trubbig dilatation anför han ett fall, i hvilket han på tredje dagen efter ett 

 för cervixrigiditet utfördt vaginalt kejsarsnitt fick retention af lochierna; vid försök 

 att spola uterus befanns cervikalkanalen icke passabel för en uteruskateter ; då den 

 med Hegars stift dilaterades, vällde fram ur uterus »betydligt öfver 1 liter» stin- 

 kande afslag. 



Hvad beträtfar den första delen af Rühls motivering, förefaller den föga tro- 

 värdig. Han betonar uttryckligen, att dilatationen skall göras lätt, utan användande 

 af våld; » h varje starkare, med kraft utförd dilatation är öfverflöd g eller rent af 

 skadlig». Men det är då svårt att förstå, hur en cervikalkanal, som lemnar pas- 

 eage för en uterussond eller en blyertspenna skulle för fullständig vidgning tarfva 

 ett snitt i cervixväggen på 12 cm., under det en med Hegars stift till fingervidd 

 uttänjd, men naturligtois lika lång kanal skulle kunna bibringas samma utvidgning 

 med ett snitt på 6 — 7 cm. 



Afven Rühls frugtan för lochieretentien, om cervikalkanalen icke vidgas före 

 hysterotomien, torde vara öfverdrifven. Genom en normal cervikalkanal torde 

 uterus alltid kunna utan svårighet drifva ut afslaget; erfarenheten från de abdo- 

 minella kejsarsnitten under graviditeten eller i början på förlossningen visar detta 

 med tillräckhg tydlighet. Att deremot en patologiskt förändrad, strikturerad eller 

 på annat sätt förträngd cervikalkanal kan bjuda ett oöfverkomligt hinder för lochie- 

 flödet, kan visserligen icke betviflas. Men i sådana fall är det knappast troligt, 

 att en dilatation med Hegar före operationen, sådan som Rühl rekommenderar den 

 »utan användande af något som helst våld», ensam skulle kunna råda bot för miss- 

 förhållandet. Om icke någon ytterligare åtgerd vidtages, som kommer kanalen att 

 bibehålla den vidd, den genom dilatationen erhållit, lär den väl i allmänhet så 

 snabbt åter draga sig samman, att lochieretentionen icke ändå uudvikes. Jag 



