Oiri de kiiurgitika inetoderiui lör vidj,'ning af cervikalkanuleii och iiiodennnnnrn 



45 



suturen, stundom eu icke alldeles obetydlig sträcka, men lineärt och med skarpa 

 kanter, så att jag ovilkorligen måste ha förbisett vidarebristningen, om icke det 

 satta märket burit vittne om, att den egt rum. 



Nu ha dessa bristningar i intet fall haft något att betyda för operationens 

 vidare fortgång eller för efterförloppet; i alla fallen har den nya öfre sårvrån utan 

 svårighet kumiat göras tillgänglig och bristningen exakt sutureras, och då hvarken 

 blåsan eller bukhålan af bristningarna öppnats, ha dessa icke i något afseende för- 

 sämrat prognosen för patienten. Men likväl måste man, då det gäller frågan om 

 bristningsfaran vid de båda olika snittmetoderna, tillmäta dessa lindrigare bristningar 

 samma betydelse som de ofvan citerade svårare. Om en bristning eger rum, vet 

 ingen, hvart den går och hvar den slutar; kanske blir den utan betydelse, kanske 

 leder den till stora svårigheter och faror. Att en bristning, den må vara betydlig 

 eller obetydhg, har egt rum i ett gifvet fall, är nog för att stämpla det utförda in- 

 greppet som en operation, hvilken i fråga om säkerhet och ofarlighet icke håller 

 måttet. 



Huru de båda metoderna i fråga om den på detta sätt funna totala brist- 

 ningsfrecj^vensen förhålla sig, återstår att se. Från intet håll föreligga användbara 

 siffror. Sjelf har jag, som sagt, under ett par års tid kouseqvent kontrollerat mina 

 fall i detta afseende; men i de undersamma tid på Lundakhniken af Essen-Möller 

 opererade fallen har undersökningen icke gjorts. Af en uppgift hos Seitz fram- 

 går, att kontroll på liknande sätt öfvas vid de på Döderleins klinik utförda 

 främre hysterotomierna ; man har der efter denna åtgerd likaledes funnit, att smärre 

 vidarebristningar inträffa mycket oftare, än man skulle tro, men några exakta 

 siffror ha, så vidt jag kunnat finna, icke meddelats. Friedemann markerade i ett 

 fall öfre sårvrån med en silketöm på hvardéra sårläppen, och fann, ^att snittet vid 

 fostrats extraktion brast vidare 4 cm. Hiiruvida han konseqvent på detta sätt öfvat 

 kontroll, känner jag icke; någon sammanställning öfver resultatet" af en sådan 

 undersökning har jag i li varje fall icke funnit af hans hand. 



Emellertid är detta enda sättet att få en tillförlitlig uppfattning om bristnings- 

 farans storlek vid de olika metoderna. Det vore derför att önska, att denna lilla 

 detalj allmänt ocli fullkomligt konseqvent fogades till operationerna, såväl enligt 

 BuMM som enligt DI'îrssen, och att de deraf framgående erfarenheterna framlades 

 till klargörande af denna fråga. 



Intill dess svaret föreligger, måste vårt val mellan de båda metoderna bli till 

 en viss grad trefvande och osäkert. Jag har som hjelp dervid funnit mycket an- 

 vändbar en åtgerd, som redan längesedan af Dührssen antyddes, men -som, så vidt 

 jag kan se, icke funnit det beagtande, den förtjenar. »Vid det typiska vaginala 

 kejsarsnittet», säger Dührssen, »går man icke förr till extraktion af fostret, än . . . 

 öppningen i uterus är så stor, att en kraftig knytnäfve beqvämt kan passera genom 

 den». Detta »knytnäfsprof » eller dermed jämförlig undersökning utför jag numera 

 i hvarje fall af vaginalt kejsarsnitt (der icke ett djupt nedträngdt hufvud gör 

 det omöjligt), innan jag företager extraktion af fostret. Vid fullgången tid drygt en 



