Om de kirnrgiska metoderna ffir vidgning af cervikalkanalen och modermunnen 



63 



detta sistnämnda moment i och för sig spelar en roll för morbiditeten i puerperiet. 

 Jag har från denna synpunkt undersökt ett par serier af konsekutivn fall från barn- 

 bördsbuset i Lund, i hvilka någon af de nämnda förlossningsoperationerna utan 

 föregående vidgning af förlossningsvägen utförts. Serierna omfatta tillsamman 125 

 vid operationernas utförande icke [)åvisbart infekterade fall; af dessa bade något 

 öfver 25 7« feber i puerperiet, en procentsiffra, som ligger något ofvanför midien 

 mellan den, bvilken man skulle få, om man på det för procenträkning väl ringa 

 vaginala-kejsarsnitts-bysterocbeilotomimaterialet ville räkna ut procentsiffran (33,5) 

 och den som jag funnit på ett par större serier spontana förlossningar från barn- 

 bördsbuset (13,4 7o). 



Vid alla beräkningarna bar jag som feber i puerperiet betecknat bvarje stegring 

 af temperaturen, om också endast en enstaka gång, öfver 38". 



Utan att vilja fästa alltför stort afseende vid dessa siffror, torde bkväl vår 

 erfarenhet, jemförd med den på andra håll vunna, berättiga till den slutsatsen be- 

 träffande morbiditeten efter de i fråga varande operationerna, att den, qvalitativt 

 utan större betydelse, ({vantitativt måste beräknas bli icke obetydligt större än efter 

 spontana förlossningar och äfven något större än efter förlossningsoperationer utan 

 föregående vidgning med snitt af förlossningskanalen. 



Då man tar i betragtande, att åtskilliga författare beteckna närvaron af en 

 infektion som en bestämd kontraindikation mot utförandet af vaginalt kejsarsnitt, 

 är det påfallande, i bvilken stor utsträckning vi utfört såväl vaginala kejsarsnitt 

 som djupa cervixincisioner i infekterade fall. Jag skall på annat ställe (Kap. VI sid. 

 105) utförligare sysselsätta mig med frågan om betydelsen af en förhandenvarande 

 infektion för operationernas prognos. Här vill jag endast förutskicka en kort 

 sammanfattning af de slutsatser, till hvilka vår egen och andras erfarenhet på 

 denna punkt ledt mig: vid närvaro af en lindrigare infektion kunna såväl vaginala 

 kejsarsnitt som djupa cervixincisioner utan större risk utföras, om man blott fäster till- 

 börlig uppmärksamhet vid vissa tekniska detaljer, framförallt vid åtgerderna till 

 förhindrande af vidarebristning af snitten, samt vid sårbehandlingen, drainagen o. 

 s. v. Vid svårare infektion kunna äfven de djupa cervixincisionerna komma i fråga; 

 klippen böra i dylika fall lemnas osydda. Vaginala kejsarsnitt böra deremot vid 

 närvaro af en svårare infektion utföras endast i form af radikala operationer, med 

 omedelbart ansluten vaginal uterusexstirpation. 



Endast i ett af de vid operationens utförande infekterade fallen kunde i puer- 

 periet en inflammatorisk förändring (parametrit) palpatoriskt påvisas i genitalia; i 

 alla de öfriga fallen inskränkte sig symptomen af infektion till temperaturförhöjning 

 — i allmänhet raskt sjunkande — ev. illalugtande afslag eller öfvergående ömhet 

 öfver uterus. Lasarettsvistelsen efter förlossningen var i de infekterade fallen i 

 medeltal 13,2 dagar. 



