76 



John Olow 



En stor grupp af fall bjuda sålunda redan i cervix' groft anatomiska beskaf- 

 fenhet mot den, som vill försöka sig på en trubbig vidgning, etiketten noli tangere. 

 En ärrig, inflammatoriskt förändrad eller svulstinfiltrerad cervix är fast och oefter- 

 gifiig, så att den sätter ett oöfverkomligt hinder mot de naturliga vidgande kraf- 

 terna, men den är också oelastisk och skör, och ett försök till vidgning genom 

 trubbigt våld har alla utsigter att resultera i en sprängning af den oelastiska 

 väfnadeu. 



Men derför att en cervixvägg saknar de yttre tecknen på skörhet och bristande 

 elasticitet, är det icke sagdt, att den förmår uthärda trycket af en dilatator utan 

 att brista. Dess förmåga eller oförmåga i detta afseende blir först under dilata- 

 tionens eller den derpå följande förlossningens gång uppenbar. I en del fall finner 

 man, då man under vidgningen granskar den öfver dilatatorn spända cervixväggen, 

 att den småningom ger efter, tänjes och når en grad af vidgning, som tillåter en 

 lätt extraktion af fostret. I andra fall finner man, att cervix, sedan den nått en 

 större eller mindre grad af vidgning, börjar brista; operationen måste afbrytas, och 

 den för fostrets passage nödvändiga dilatationen måste åstadkommas på annat sätt. 

 I andra fall åter kan dilatationen göras, som man tycker, fullständig utan brist- 

 ningar i cervix, förlossningen afslutas, men man firmer sedan vid undersökning 

 större eller mindre rupturer, som uppstått genom en ytterligare tänjning vid fost- 

 rets passage. 



Detta är icke teoretiska spekulationer. Otvetydiga iakttagelser bevisa rigtig- 

 heten af det sagda. Att få en någorlunda exakt uppfattning om bristningarnas 

 frecjvens låter sig naturligtvis icke göra, af samma skäl som ett studium af littera- 

 turen icke ger någon möjlighet att fullt rigtigt bedöma bristningsfreqvensen vid 

 det vaginala kejsarsnittet och de djupa cervixincisionerna: forskandet efter brist- 

 ningar har på olika håll utförts med olika noggrannhet. Möjligen är freqvensen af 

 allvarligare rupturer vid den oblodiga dilatationen icke större än vid den blodiga. 

 Särskildt bristningarna under vidgning med metalldilatatorer ha kanske af en del 

 författare uppskattats alltför högt. Men, som sagdt, den hufvudsakliga skillnaden 

 mellan de båda principerna i detta afseende ligger icke i antalet rupturer, som hit- 

 tills konstaterats vid det ena och vid det andra förfaringssättet, utan i den olika 

 möjligheten att vid användande af den ena och af den andra metoden undvika 

 dem. Vid vidgningen med snitt skall en förbättrad teknik kunna nedbringa brist- 

 ningsfrec^vensen till en obetydlighet; vid den trubbiga vidgningen kunna missöden 

 af detta slag icke undvikas annat än på bekostnad af metodens effektivitet eller 

 med uppgifvande af fostrets intressen. 



Att faran för bristningar vid användande af de oblodiga dilatationsmetoderna 

 är större, dessas användbarhet följaktligen mindre, ju mera af cervikalkanalen som 

 vid dilatationens början står outvidgad, säger sig sjelft; erfarenheten från många 

 olika håll bekräftar detsamma. 



