Om de kirurgiska inotoderna för vi(1giiiiig at oervikalkanaleii ocli iiiodermunnon 



77 



En annan skillnad mellan de båda formerna af dilatation i fråga om brist- 

 ningarna, och en mycket vigtig sådan, finner man i den olika möjligheten vid de 

 resp. metoderna att belierrska denna komplikation. Egentligen är det ju icke utan 

 vidare begripligt, att en vid dilatationen med t. ex. Bossis instrument eller vid 

 digital vidgning u[)pkommen cervixruptur skulle vara i detta afseende ogynnsammare 

 ställd än en vidarebristning från en hysterotomi. Och dock synes så vara fallet. 

 Så vidt jag kunnat finna, föreligger i litteraturen endast ett eller ett |)ar enstaka 

 meddelanden om, att en ruptur aP det sistnämnda slaget omedelbart ledt till })ati- 

 entens död genom förblödning \ Deremot finnas publicerade ett icke alldeles ringa 

 antal dödligt förlöpande fall af det först nämnda slaget. Så meddelar t. ex. v. Barde- 

 LEBEN ett fall af exitus i förblödniug från en cervixbristniug efter dilatation enligt 

 Bossi, Keller likaså ett fall, Hauch ett fall, som vid sektion visade en bristning 

 i cervix genom peritoneum och blödning i bukhålan, Heinricius ett fall med stor 

 cervixbristniug och subperitoneal blödning. Bar har sett två dödsfall af blödning 

 från cervixrupturer efter digital vidgning, Hauch ett fall efter metreurys o. s. v. 



Till en del kan väl skillnaden i detta afseende förklaras derigenom, att till- 

 trädet till rupturen vid ett vaginalt kejsarsnitt är iniderlättadt genom öppningen i 

 fornix vaginae och aflösningen af blåsan, och att sutuieringen i dessa fall derför 

 lättare och mera exakt utföres. En annan förklaring torde hgga deri, att en större 

 vidarebristning af ett cervixsnitt näppeligen undgår upptäckt, då man efter fostrets 

 och placentas framfödande skrider till sutureriiig af snitten ; en djup cervixbristniug 

 efter användande af t. ex. metalldilatator kan vara begränsad till cervix' öfre del; 

 för inspektion är den icke tillgänglig, med palpation kan den vara mycket svår att 

 upptäcka; blödningen från densamma är emellanåt i början obetydlig, så länge den 

 af tänjningen betingade ischcemien står qvar; rupturen förbises och kommer först 

 vid sektionen i dagen (Ex. ett af Hauchs fall). 



Från flera håll framhålles, att faran för bristningar vid användning af Bossis 

 instrument minskas med operatörens vana vid denna form af dilatation. Att den 

 icke derigenom helt undgås, derpå kan som bevis anföras, att Bossi sjelf år 1907, 

 efter att i 17 år ha öfvat metoden, hade att anteckna ett fall af bristningar i cervix, 

 från vilka blödningen icke kunde stillas med sutur; uterus exstirperades, men pa- 

 tienten dog i akut ansemi. 



Infektionsfaran. 



Vi ha sett, att infektionsfaran vid de blodiga dilafationsmetoderna icke är 

 af någon större betydelse. A priori vore om alla de oblodiga metoderna att antaga, 



' SiGWART ; ett fall af placenta praevia; »hvarje försök att blottlägga sårkanterna hade nya 

 bristningar och blödningar till följd»j ocli patienten dog af förblödning. Reubkn Peterson anger 

 dessutom, att ett fall i hans samlade statistik gått till mors »of eclampsia, chloroform aspliyxia 

 and loss of blood. The pelvis contained blood, the hemorrhage having taken place from a 

 rupture of the uterus». Jag liar icke annorstädes kunnat finna utförligare anteckningar om det 

 åsyftade fallet. 



