Om de kirurgiska metoderna vid vidgning af cervikalkamilen och modermunnen öl 



Af 75 fall, i hvilka dilatationeii med Bossis metod fördes igenom, uppstod i 6 

 svårare och i 49 lättare bristningar. 



Ännu flera erfarenheter, som tala i samma rigtning, kunde anföras. Men det 

 må vara nog citeradt. Af hvad jag redan anfört, torde knappast någon annan 

 slutsats kunna dragas än den, att alltför ofta vid oblodig dilatation en förlossning, 

 som tillgodoser fostrets intressen, innebär svåra faror för modern, under det, omvändt, 

 ett iillhörligt hänsynstagande till moderns säkerhet kommer dödsdomen öfoer fostret 

 bra nära. 



Den oblodiga dilatationens användning i praxis. 



De flesta författare framhålla till den trubbiga dilatationens förmån, att den, 

 i motsats till vidgningen med snitt, kan utan alltför stor risk öfverlemnas i den 

 allmänt praktiserande läkarens hand, alldenstund dess teknik är enklare och läkaren 

 vid dess utförande är mera oberoende af assistans och öfriga yttre föriiållanden, än 

 hvad fallet är vid den blodiga dilatationen. 



Dessa påståenden äro nog i väsentliga delar rigtiga. Visserligen kan äfveu 

 dessa operationers teknik bjuda på vanskhgheter af ganska allvarligt slag. Jag 

 vill t. ex. framhålla den af Muus och Hyvucii påpekade risken för perforation af 

 uterusväggen med tången, som för in metreuryntern, och den af åtskilliga, äfven 

 vana operatörer i vissa fal! iakttagna benägenheten hos metalldilatatorerna att glida 

 ut, särskildt baktill. Den allvarliga rupturfaran vid de trubbiga dilatation erna har 

 jag i det föregående tillräckligt framhållit, och, som Pollak rigtigt framhåller, är 

 det en oafvislig fordran, »dass jene Hand, unter deren Führung der Cervixdilatator 

 eine violente Ruptur veranlasste, auch imstande sein müsse, dieselbe lege artis zu 

 versorgen». * 



Vissa anspråk måste således ställas äfven på den läkares tekniska skicklighet, 

 som skall företaga en trubbig cervixdilatatiou. Dock kan denna väl icke i detta 

 hänseende fullt jemföras med den, som fordras för utförande af ett vagiualt kejsar- 

 snitt. Jag har på aimat ställe angifvit en rad komplikationer till detta, för hvilka 

 endast den kirurgiskt skicklige läkaren går någorlunda trygg, och lika väl som om 

 den trubbiga dilatationen gäller naturligtvis om vidgningen med snitt Pollaks 

 fordran, att den hand, som gör såren, också skall kunna reparera dem. Men under 

 det vid den trubbiga dilatationen rupturer kunna uppstå, måste vid det vaginala 

 kejsarsnittet sår uppstå; den fas af operationen, som i tekniskt afseende ställer de 

 största anspråken på operatören, kan i det förra fallet möjligen undgås, i det senare 

 deremot icke. 



Jag har derför också redan, på tal om det vaginala kejsarsnittets användning 

 i praxis, preciserat min ståndpunkt i denna fråga derhän, att den praktiserande 

 läkaren endast i allra yttersta nödfall må tillgripa det vaginala kejsarsnittet, »då 

 situationen är för modern så omedelbart hotande, att endast ett ögonblickligt af- 

 slutande af förlossningen synes kunna rädda henne till lifvet», under det i fall, 



11 



