Om de kirurgiska uieloderna för vidgning af cervikalkaiiiileii och niodenmuinen 



85 



»Rigiditet i cervix hos äldre förstföderskor. » 



Icke heller i de fall, der hos »äldre förstföderskor» vidgningen af cervix lång- 

 samt och synbarligen med svårighet går framåt, behöfver man i allmänhet gripa 

 till kirurgiska åtgerder för vidgning af förlossningsvägen. Oftast är här liksom vid 

 conglutinationen, »rigiditeten» en dysdynamisk företeelse. Hvad som betingar den 

 långsamma vidgningen af förlossningskanalen, är i flertalet fall ingenting annat än 

 en sekundär eller primär värksvaghet, och den mot dessa förlossningskomplikationer 

 brukliga behandlingen. — subkutant, som ger patienten tillfälle att återhemta 

 krafter under en eller annan timmes lindring i förlossningsarbetet, eller också värk- ' 

 befordrande åtgerder, pituitrin, kroppsrörelse o. s. v. — är i allmänhet tillräcklig 

 för att åstadkomma en spontan vidgning. 



En annan sak är, att dylika långdragna förlossningar relativt ofta lemna rum för 

 uppträdandet af andra förlossningskomplikationer, infektion af ägget, asphyxi hos 

 fostret o. s. v., som indicera ett påskyndande eller snabbt af slutande af förloss- 

 ningen, och att det dervid kan bli nödvändigt att tillgripa en vidgning med snitt 

 af cervikalkanalen. 



Endast i 4 fall af detta slag har man på Lundakliniken ansett sig nödsakad 

 att ingripa med en sådan, utan annan indikation än »rigiditeten» i cervix, nemligen 

 på en 26-årig 2-föderska och 3 förstföderskor på resp. 33, 35 och 43 år. Fallen 

 äro fullständigt analoga: efter det cervix ganska hastigt utplånats och modermunnen 

 vidgats till 2 — 3 tingrars vidd, upphörde vidgningen att skrida framåt. Efter en 

 expektans på resp. 48, 30, 20 och 12 timmar af slutades förlossningarna med tång 

 efter en djup incision i främre portioläppen ^ 



Annorlunda ställer sig saken, då modermunnens och cervix' oeftergiflighet be- 

 tingas af ancüomislä påvisbara förändringar i uterusväggen. Sålunda vid verklig 

 sanunanväxning af modermunnens hauler, vid ärrhildning efter inflaumiatorislai, pro- 

 cesser oeh traumatiska Jaesio)icr, efter ojieralira ingrepp på portio och cervix samt vid 

 smdsthildningar i dessa delar. Dessa sjukliga förändringar erbjuda ojem förligt 

 mycket oftare än de förut afliandlade mot vidgningen af cervix och modermunnen 

 ett så kraftigt motstånd, att naturens egna krafter icke förmå öfvervinna det- 



' År 1896 föreslog Forchier i Lyon, oeh 1899 efter lionom hans lärjunge Frarusr, att man 

 hos förstföderskor vid fullt normala förlossningar skulle konseqvent utföra en eller två små incl- 

 sioner i modermunskanten, så snart cervikalkanalen blifvit fullständigt utplånad och modermunnen 

 börjat vidga sig. Med en kasuistik på 24 fall anser sig den sist nämnde författaren kunna visa, 

 att genom en sådan åtgerd tiden för modermunnens fullständiga vidgning högst afsevärtlt för- 

 kortats. JEmellertid synes af de anförda siffrorna förkortningen af dilatationsperioden i de med- 

 delade fallen icke ha varit alltför öf verväldigande ; tiderna variera mellan 20 minuter och B tim- 

 mar (i ett fall af sekundär värksvaghet 40 timmar) från incisionernas utförande till den fullstän- 

 diga retraktionen af modermunskanten; siffror till jemförelse från fullt spontana förlossningar 

 anföra.s icke. Användningen af incisioner i modermunskanten på denna indikation synas också 

 icke ha fått någon vidare spridning utanför Lyonkliniken. 



