Om de kirnrgiska metoderna för vidgning af oervikalkanalen och inodermnnnen 



89 



med mortalitetssiffror på 70 — 75 "/<• manade icke till vidare framgående på den 

 inslagna vägen; inom några få år syntes också den FßEUNDska operationen ha 

 spelat ut sin rol: den abdominala totalexstirpationen fick vika för den vaginala, 

 som under tiden börjat föras fram af Czernt, Billroth, Schroedeb, Hegar, 

 Kaltenbach, Gusserow, Ppannenstill, Péan, Desmond, o. fl. a. 



Dock endast för en tid. Entusiasmen, som genast från början mötte denna 

 sistnämnda form för uterusexstirpation, helt naturlig på grund af den oerhörda 

 minskning i operationsmortalitet, den medförde, minskades åter så småningom, 

 efter hand som man började kunna öfverskåda dess aflägsnare resultat. Rosthorns, 

 Küstners, Clarks o. andras undersökningar öfver cancerns spridning på lymph- 

 vägarna läto nödvändigheten af en fullständigare öfversigt öfver operationsområdet 

 framträda, och så kom, omkring sekelskiftet, den återgång till operation på den 

 abdominala vägen, som i våra dagar vunnit för sig det öfvervägande flertalet 

 operatörer. 



De vexlingar i behandlingen af uteruscancern i oUmänhet, som vi sålunda 

 under den korta tidrymden af några få decennier fått bevittna, ha teraligen troget 

 följts af vexlingar i behandlingen af den särskilda grupp af fall, i hvilka cancern 

 i uterus diagnosticerats under en pågående graviditet. 



Före den vaginala totalexstirpationens tid, så länge behandlingen af uterus- 

 cancern endast var palliativ, med utskrapning af tumörmassor, kauterisation af 

 ulcererande ytor o. s. v., liksom också under den FREUNDska operationens tid, så 

 länge alltså som kirurgien intet verkligt vapen hade mot den maligna åkomman, 

 såg obstetrikern sin uppgift endast i att söka, så vid t möjligt, rädda fostret till 

 lifvet. Modern var för honom en faktor, till hvilken han — dess värre — icke 

 längre kunde taga den hänsyn, han annars var van att tillerkänna henne; hon var 

 räddningslöst förlorad; den dödliga utgången af hennes sjukdom var oundvikligt 

 en fråga på några korta månader. Att låta graviditeten fortsätta till fullgången 

 tid, att vid förlossningen genom bortskrapning af cancermassorna i cervix eller 

 incisioner i dem bereda väg för fostret, eventuellt att genom ett abdominalt kejsar- 

 snitt rädda, hvad räddas kunde — detta var den tidens regel för behandlingen af 

 kombinationen cancer uteri — graviditet. Ett par operatörer, Soiiroeder och Bischöfe, 

 läto kejsarsnittet följas af en uterusexstirpation enligt Freund, för att ändå i en 

 förtviflad situation ha slagit ett slag för moderns sak; men eljest fann man sig 

 intet annat kunna göra än resignera inför ett öde, som redan var oåterkalleligt 

 besegladt. 



Den vaginala totalexstirpationen, med dess gynnsamma omedelbara resultat, 

 kom obstetrikerna att se saken i ett annat ljus. Här hade man nu fått en möjlig- 

 het att genom ett ingrepp med måttlig risk befria patienten från hennes dödliga 

 åkomma, förutsatt att man tillräckligt tidigt kom i tillfälle att ingripa, och med 

 denna möjlighet för ögonen tvekade man icke, derför att patienten var gravid, att 

 utföra sin operation, så snart den maligna tumören konstaterats. Hade förut mo- 

 dern vid denna ödesdigra komplikation fått vara en faktor, till hvilken man icke 



1'2 



