90 



John Olow 



ansåg sig kunna taga hänsyn, blef fostret det nu; omedelbar, vaginal totalexstirpa- 

 tion af uterus, oberoende af i hvilket skede af sin utveckling graviditeten befann 

 sig, blef nu nära nog allmänt principen för behandlingen af cancern i den gravida 

 uterus 



T de fall, der nu den vaginala totalexstirpationen kom att utföras i den tidi- 

 gare delen af grossessen, fram till 4. — 5. månaderna, gjorde de af hafvandeskapet 

 betingade särskilda förhållandena ingen ändring nödvändig i deu vanliga operations- 

 tekniken. Förstoringen af uterus gjorde organet naturligtvis mindre lätt att ma- 

 növrera, det trängre utrymmet vållade på vissa punkter under operationens gång 

 ökade svårigheter, men till gengäld underlättade uppluckringen i genitalorganen och 

 i deras omgifning uteri utlösning, och extraktionen af den utlösta lifmodern skedde 

 alltid under graviditetens förra hälft utan större besvär. 



Annorlunda i den senare hälften af hafvandeskapet. Här måste uterus tömmas, 

 innan den kunde aflägsnas; en partus provocatus, prœmaturus eller immaturus, 

 måste utgöra det första momentet i den vaginala totalexstirpationen. Men de van- 

 liga metoderna för framkallande af en förtidsbörd voro i fall sådana som dessa 

 föga tillfredsställande; på grund af förändringarna i cervixväggen drog förlossningen 

 långt ut på tiden, hvilket naturligtvis vid närvaro af en uleererande, och alltså in- 

 fekterad tumör i förlossningsvägen hade sin vådliga betydelse för såväl moder som 

 foster. Också valde en del operatörer till metod för uteri tömning det abdominala 

 kejsarsnittet, sydde snittet i uterus provisoriskt och exstirperade organet per vaginam 

 (Olshausen), eller gjorde de kejsarsnitt enligt Porro och gingo sedan, för exstir- 

 pation af cervix med dess tumör, öfver till den vaginala vägen. (Zweifel, Fehling). 



Dessa metoder för uteri tömning betydde ju emellertid ett ovälkommet kom- 

 plicerande af operationen, och det säger . sig sjelft, att en metod att före uterus- 

 exstirpationen j)er vaginam snabbt och lätt aflägsna lifmoderns innehåll skulle helsas 

 med glädje. En sådan metod just fick man med det vaginala kejsarsnittet. Fostret 

 kunde nu aflägsnas, i hvilket utvecklingsstadium det än befann sig, utan att buk- 

 hålan behöfde öppnas; förlossningsoperationen innehöll i sig de första tempona i 

 totalexstirpationen, och hufvudoperationen följde på det förberedande angreppet 

 enkelt och naturligt, utan onödiga manövrer och utan ombyte af operationsfält. 



Sålunda kom den till portio och cervix lokaliserade cancern att ställas på en 

 mycket framskjuten plats bland det vaginala kejsarsnittets indikationer, och under 



^ En annan ställning än denna intogo likvisst vid denna tidpunkt de franska obstetrikerna, 

 liksom några bland dem göra ännu i dag (se nedan!). Den franska obstetrikens utveckling i af- 

 skiljdhet från gynekologien, och de franska obstetrikernas särskildt framträdande sträfvan att till 

 det yttersta tillvarataga fostrets intressen utgöra väl förklaringsgrunderna till deras tvekan att 

 tillämpa den radikala behandlingen på de obstetriska fallen. Pinard, Maygrier, Tarnier, alla 

 vägrade att erkänna det berättigade i en slik »hardiesse opératoire* och godkände, nu som förut, 

 endast åtgerder, som syftade åt räddningen af fostrets lif; exspektans så långt som möjligt mot 

 den fullgångna tiden och derefter förlossning per vias naturales eller med kejsarsnitt förblef 

 alltjemt för dem ledmotivet i behandlingen. 



