Oui de kiruigiska luetoderna för vidgning af ceivikalkanalen och modeinuinnen 



99 



tillstånd och att på grundval deraf träffa ett rigtigt afgörande om den vidare be- 

 handlingen af detta organ, men det vaginala kejsarsnittet har för sig det snabbare 

 utförandet och den mindre operalionsshocken, och de fall af förtidig lösning, der 

 dessa egenskaper synas vara de, som framför andra böra fordras af det förlösande 

 ingreppet, äro obetingadt att hänföra till det vaginala kejsarsnittets indikations- 

 område. 



Om vaginala kejsarsnitt, utförda på denna indikation, berätta bl. a. Rühl, 

 Pestalozza, Riddle, Goffe, Fabrb, Jung, Seitz, Brandt, Döderlein, Weischer, 

 (Olshausen), Skrobansky, Cooney, a. Stein, McCann, Briggs, Edge, Gibson, 

 Phillips, Albeck. I det öfvervägande flertalet af dessa föiiattares fall är opera- 

 tionen utförd på vital indikation, vid elendigt allmäntillstånd och hotande kollaps. 

 Resultaten för mödrarna äro genomgående goda. Fostren äro ju i allmänhet i de 

 svårare fallen af föi'tidig lösning redan döda, då patienterna komma till behandling. 



Placenta praevia. 



Den kirurgiska behandlingen af placenta prcevia har på skilda tider från 

 skilda håll lancerats. På 1890-talet var det amerikanarna Harris, Sachsinger, 

 Sligh, Varian, Bernays, Hyles, Hurbert o. fl., som först försökte sig på be- 

 handlingen af denna hafvandeskapskomplikation med abdominnlt kejsarsnitt; i början 

 af vårt århundrade upptogs samma behandlingsmetod af italienarna Caeborelli, 

 Stradiotti, Pestalozza; längre fram, år 1908, uppträdde tyskarna Pankow, Krönig 

 och Sellheim som kejsarsnittets ifriga förkämpar. 



Först för de sist nämnda författarna lyckades det att vinna erkännande åt den 

 kirurgiska behandlingsprincipen. Den grundval, på hvilken de byggde upp sin 

 praeviatherapi, var också en annan och fastare än företrädarnas. Den AscHOFPska 

 läran om uteri tredelning, den på patologiskt-anatomiska undersökningar stödda 

 tydningen af placenta prsevia som en i istiunus uteri insererad placenta, och kon- 

 staterandet af den intima förbindelsen mellan prseviaplacentan och uterusväggen, 

 erinrande om förbindelsen mellan det extrauterint insererade ägget och dess hölje, 

 ledde logiskt tifl den slutledningen, att för många fall af placenta prsevia den enda 

 rigtiga behandlingsprincipen vore, att förhindra utspänningen af isthmus, att ingripa 

 så tidigt, att det undre uterinsegmentet ännu icke hunnit bli utsatt för någon mera 

 afsevärd påfrestning, och förlösa patienten med kringgående af denna öratåliga 

 del af förlossningsvägen, med abdominalt kejsarsnitt ^. 



Att deima förlossningsmetod äfven var den, som säkert räddade, hvad räddas 

 kunde, af den andra af komplikationen hotade parten, fostren, var naturligtvis äfven 

 ett argument af ganska starkt slag till metodens förmån. 



^ Jmfr. min iippaats om heliandlingen af placenta prfevia, Allm. Sv. läkart. 1907, Nr 25, 

 ur hvilken delar af denna utredning angående det vaginala kejsarsnittets plats i prseviabehandlingen 

 äro hemtade ! 



