Om (le kinirgiska metoderna för vidgning af cervikalkanalen och modermimnen 



105 



Vill man nu se optimistiskt på saken, kan nian väl säga, att den dödliga ut- 

 gången i detta fall icke kan skrifvas på operationens konto; den pyteniiska sprid- 

 ningen af infektionen var, då operationen utfördes, redan så långt avancerad, att 

 någon återvändo icke längre var möjlig. Men om man vill se objektivt på saken, 

 måste man också säga sig, att om situationen icke, då operationen utfördes, varit 

 förtviflad, hade den kanske blifvit det genom operationen. För utvecklingen af en 

 infektion spela ju ingångsportarnas och infektionsområdenas mängd, utbredning och 

 beskaffenhet en mycket vigtig rol. Men väfnadslsesionerna, som vid ett vaginalt 

 kejsarsnitt åstadkommas, äro ju ganska afsevärda; sårförhållandeua äro icke heller 

 af allra enklaste slag; den ökning af ingångsportar och utbredningsområde, som 

 genom ingreppet skapas åt en förefintlig infektion, kan lätt bli den råge, som gör 

 densamma ödesdiger för patienten. 



Mot en allvarligare genital infektion — eller på annan indikation vid när- 

 varo af en allvarhgare infektion — synes mig också det vaginala kejsarsiaittet 

 knappast vara ett försvarligt ingrepp, såvida man icke genom en omedelbart ansluten 

 vaginal uterusexstirpation på samma gång afiägsnar de primära infeklionskällorna 

 och infektionsområdena, och skapar gynnsammaste möjliga sårförhållanden, n^ed 

 fritt och obehindradt affiöde för sårsekretet. 



T DöDERLEiNS fall ledde detta förfaringssätt till ett lyckligt resultat. I mitt 

 fall hade ett radikalt vaginalt kejsarsnitt likaså varit den rigtiga åtgerden, äfven om 

 utgången säkerligen icke ändrats deraf. 



Deremot torde de djupa portioincisionerna, med deras mindre utbredda väf- 

 nadsleesioner och mindre komplicerade sårförhållanden, vara mindre att frugta ur 

 denna synpunkt. I talrika fall, i hvilka under ett långvarigt förlossningsarbete efter 

 hinnbristningen en infektion af ägget manifesterat sig, ha vi med konst afslutat 

 förlossningen efter en hysterocheilotomi, städse med godt resultat. Såsom förut 

 nämndt, ha vi icke alldeles sällan äfven exakt suturerat dessa klipp i portioläpparna, 

 också i infekterade fall; om ock såsom följd af infektionen såren i dessa fall emel- 

 tanåt läkt per secundam, har dock denna af operationen skapade nya lokalisation 

 af infektionen aldrig fått en på något sätt oroande betydelse. 



Dessutom har i ett antal fall (Jmfr. ofvan Kap. IV 1), i hvilka hysterocheilo- 

 omier och äfven vaginala kejsarsnitt indicerats af andra förlossningskomplikationer, 

 vid operationernas utförande en lindrigare infektion varit tillstädes. Icke heller i 

 dessa fall har efterförloppet erbjudit några vauskligheter, som varit egnade att af- 

 skräcka från ingreppens användning i fall af lättare infektion. 



Erkännas måste ju emellertid de synnerligen stora svårigheterna på denna 

 punkt. Att draga gränsen mellan »allvarligare» och »lättare» infektion, att j det 

 gifna fallet ställa den förefintliga infektionens prognos, är en ytterligt vansklig, om 

 icke omöjlig sak. Alltför lätt råkar man ut för misstag i detta afseende, och allt- 

 för lätt hämnar sig misstaget svårt. 



Att vid konserverande operationers utförande i infekterade fall särskild upp- 

 märksamhet måste egnas sårbehandlingen, drainagen af ante- och retrocervikala 



14 



h.. 



