Olli de kinirgiska metoderna för vidgning af cervikalkanalen ocL niodermunnen 



107 



Bovin ined fog gör gällande äfven för ileusfallen, hafvandeskapsafbrottet i främsta 

 rummet torde vara att skrifva på infektionens, resp. intoxikationens räkning, mera 

 sällan deremot orsakas af ingreppet i buken, föreligger utan tvifvel den möjlig- 

 heten, att vid tidigare ingripande, som icke lemnar tillfälle åt en allmäninfektion, 

 resp. Intoxikation att utbilda sig, abortfreqvensen efter operationerna kommer att 

 sjunka afsevärdt. Att i detta afseende jemställa operationerna för ileus med t ex. 

 kystomoperationerna under graviditeten är dock icke berättigadt; en uterus, som 

 under ett längre manipulerande med tarmarna, ev. en tarmresektion, en entero- 

 anastomi el. dyl., ligger framme utanför buken, måste dock mera retas till kon- 

 traktioner än en uterus, som några minuter med ett tubarliörn står i buksåret. 



Utan omedelbart följande exstirpation eller amputation är tömningen af uterus 

 på den abdominala vägen under operationen utesluten i alla fall, i livilka perito- 

 neum är medintresseradt i en infektiös process. Vid diffus peritonit, vid svårare 

 former af appendicit, vid sent till behandling komna fall af ilens, blir sålunda, då 

 man väl i allmänhet svårligen besluter sig för det stympande ingreppet på uterus, 

 förlossningen per vias naturales den metod, som snarast kommer i fråga. Men då 

 tömningen af lifmodern under operationen ju måste utföras snabbt, och då endast 

 i undantagsfall operationen utföres under sådana förhållanden, att en afslutning 

 af förlossningen utan vidare kan åvägabringas, blir det som regel det vaginala 

 kejsarsnittet, som härvid lår tillgripas. 



Emellertid måste härtill anmärkas, att öfvergången till den vaginala vägen, 

 efter det buken öppnats, och sedermera återgången till laparotomien, sedan uterus 

 tömts, gör operationen icke så litet komphcerad och långvarig, och i fall, der pa- 

 tienten redan vid behandlingens början eller under operationens gång visar tecken 

 på svårare allmän påverkan, kan man på denna grund se sig nödsakad att fort- 

 sätta på den abdominala vägen och låta den obstetriska delen af operationen taga 

 formen af en sectio caesarea Porro, resp. en exstirpation af den oöppnade uterus, 

 såsom det för patienten minst riskabla förfaringssättet. 



Om det i buken, i uteri närhet, finnes en afkapslad varhärd, föreligger na- 

 turhgtvis alltid faran, att läge- och volymförändringar hos uterus, såsom de inträda 

 under förlossningsarbetet och ännu mera vid uteri snabba tömning, kunna komma 

 de afgränsande adhaerenserna att brista och lemna varet fritt tillträde till den 

 ännu icke angripna delen af bukhålan. På samma sätt kan det väl tänkas, att en 

 genom volvulus eller annan inklämning skadad tarm vid uteri snabba volym- 

 minskning kan brista, och dess innehåll öfversvämma buken. Dock torde dylika 

 missöden, åtminstone de af sistnämnda ^ slaget, vara skäligeu sällsynta ; knappast 

 äro de väl att befara, annat än då ett gangraenöst tarmparti är direkt adharent 

 till uterus. 



Men äfven om en sådan kalamitet vid en vaginal tömning av uterus före la- 

 parotomien skulle inträffa, må man väl sätta i fråga, om den skedda olyckan verk- 



