108 



John Olow 



ligen är värd de jemmerrop, som från vissa håll höjas över densamma. Från det 

 ögonblick, då uterus tömts och bristningen i buken inträffat, till det, då man är 

 färdig att öppna buken, behöfver vid god teknik icke många minuter förflyta, och 

 huru väl en förut oskadd bukhinna förmår uthärda äfven en intensiv, om blott 

 kortvarig översvämning af infektiöst material, känna vi ju väl till från de tidigt 

 opererade fallen af gaugraenös och suppurerande appendicit eller af ulcus perfo- 

 rans. Visst är det sant, att det är bättre att vid laparotomien få varet från en 

 appendicitabscess eller innehållet från en gangraenös tarm i kompresserna, än att 

 få det utgjutet i bukhålan före laparotomien (Bovin). Men om man i det senare 

 fallet redan efter några minuter får tillfälle att aflägsna infektionskällan och torka, 

 resp. spola ut det infektiösa material, som kommit ut i buken, torde prognosen 

 vara ungefär densamma som i det först nämnda fallet. 



På ett annat sätt skulle deremot en preliminär vaginal tömning af uterus 

 kunna tänkas leda till ett dåligt resultat, nemligen om man af ett tillfälligt för- 

 svinnande eller en minskning af buksymptomen efter förlossningen läte förleda sig 

 att stanna vid det redan gjorda, och sålunda försutte den lägliga tiden för en ra- 

 dikal behandling af bukåkomman. Ett uppskof kan stundom vara ganska frestande; 

 den av graviditeten förryckta sjukdomsbilden har icke tillåtit en säker diagnos; 

 efter uteri tömning kan intet abnormt med säkerhet konstateras från buken; man 

 ryggar tillbaka för en laparotomi, som att döma af denna nya kliniska undersök- 

 ning med rätt stor sannolikhet kan väntas komma att ge ett negativt resultat; 

 man expekterar — och får anledning att ångra sig. 



Få äro väl deremot i våra dagar de obstetriker, som i likhet med Rühl ^ vid 

 diagnosen ilens rygga tillbaka för en laparotomi af frugtan för att vid lösningen af 

 tarmen få en ruptur på densamma, och på den grund med berådt mod inskränka 

 sina therapeiitiska åtgöranden till en tömning af uterus på den vagiala vägen. 



Konklusionerna af detta raisonnemang blir, för det vaginala kejsarsnittets vid- 

 kommande, att dettas plats i behandlingen af de akuta bukåkommorna under haf- 

 vandeskapet och förlossningen är rätt vidsträckt. Och detta oberoende af, hvilken 

 ställning man intar till frågan om tidpunkten för lifmoderns tömning. Antingen 

 man vill afvakta resultatet af den närmare undersökningen af förhållandena i buken, 

 efter det denna öppnats, innan man bestämmer sig i fråga om graviditetens be- 

 handling, eller man vill principiellt tömma uterus, innan någon åtgerd mot buk- 

 lidandet vidtages — för min egen del är jag, efter ett par talande erfarenheter i 

 denna rigtning, mest böjd för det sistnämnda förfaringssättet i fall, der fostret är 

 nära fullgånget eller i alla händelser väl lifsdugligt — måste, frånsedt få undantag, 

 det vaginala kejsarsnittet betecknas som den för patienten minst riskabla förloss- 

 ningsoperationen. Undantagen utgöras dels af de fall, i vilka peritoneum icke är 

 medangripet af en infektiös process, i hvilka fall ett konservativt abdominalt kej- 

 sarsnitt utan risk kan utföras, dels af peritonitfallen, i hvilka patienternas allmänna 



' Monatssclir. f. Gebh. u. Gyn. Bd. 20, 1904. 



