110 



John Olow 



Sjelt' förfogar jag öfver flera fall, af eklampsism och hjert- och hiugsjukdomar, 

 der symptomen varit så alarmerande, att icke blott ett afbrytande af graviditeten, 

 men också ett snabbt afslutande af förlossningen synts vara trängande indiceradt. 

 I flera fall af eklampsism, der jag tvekat att afbryta graviditeten med vaginalt 

 kejsarsnitt, emedan jag icke varit öfvertygad om dess absoluta nödvändighet, och 

 der jag derför nöjt mig med en hinnsprängning, ha under förlossningens förlopp 

 eklamptiska anfall inställt sig, visande mig, att ett snabbare afslutande af förloss- 

 ningen hade varit en rigtigare åtgerd än den vidtagna. 



Men oftare blir, såsom jag redan i Kap. I antydt, det vaginala kejsarsnittet i 

 fall af detta slag indiceradt derigenom, att de lindrigare åtgerder, som vidtagits i 

 syfte att afbryta graviditeten, visa sig icke vara till fylles. Af och till händer 

 detta äfven i de sista graviditetsmånaderna (Delmas, Ungaro, förf.) men i ännu 

 mycket större utsträckning möter man besvikelser i detta afseende i 3.-4. t. o. ra. 

 6. månaderna. Talrika äro de berättelser, man flnner i litteraturen om fall, i hvilka 

 vid denna tidpunkt den ena metoden försökts efter den andra, men uteri torpiditet 

 har gäckat alla ansträngningar (G. Klein, Döderlein, Ehrendorfer, Brindead, 

 Jeannin, Schwab o. m. a.). Från mitt eget material kunde jag relatera åtskilliga 

 dylika fall. 



Den nedslående erfarenhet, man allmänt fått göra med de vanliga provoka- 

 tionsmetoderna i de mellersta hafvandeskapsraåuaderna, ha kommit flera obstetriker 

 att lancera det vaginala kejsarsnittet som normalmetod för framkallande af abort 

 vid denna tidpunkt i graviditeten. Så G. Klein, Rosmer, Albeck, Veit (Lamers), 

 F. Martin, Vineberg o. a. Enligt Rosknpeld är det vaginala kejsarsnittet på 

 denna indikation ganska allmänt upptaget af de ryska obstetrikerna. 



RosNER anför, enligt min uppfattning fullt rigtigt, som det vaginala kejsar- 

 snittets företräden i fall af detta slag bl. a. följande: 



1. Den tid, förlossningen kräfver, går på minuter, icke på timmar och dagar. 



2. Den omedelbara förlossningen är förenad med mindre smärtor för patien- 

 ten än den långdragua. 



3. Blodförlusten är mindre vid det vaginala kejsarsnittet än vid en långsamt 

 förlöpande abort. 



4. Efterförloppet efter de vaginala kejsarsnitten är i allmänhet bättre än efter 

 de provoceraVide åtgärderna. 



I 52 af 214 fall (= 24 %), i hvilka bougiemetoden kommit till användning, 

 förgingo 31—60 timmar, i 25 faU (= 12 "/o) 61—150 timmar mellan bougieinlägg- 

 ningen och förlossningens afslutning (Jakobt). Af 22 fall, i hvilka förlossningen 

 framkallats med metreurys, varade den 4 gånger 40 timmar, en gång 80 (Polano). 

 RosNERs material af provocerade aborter i 3. — 6. graviditetsmånaderna omfattar 27 

 fall. I 17 faU användes till provokation dilatation med Hegar + gastamponad, 

 metreurys, hiimsprängning och bougieinläggnhig. Endast i 3 fall afslutades aborten 

 inom första dygnet, i 3 fall varade den 25—48 timmar, i 7 fall 49—100, i 4 fall 

 100—180; medeltiden mellan provokationen och abortens afslutande var 77 timmar. 



