]''üieningai'iia av typen (I) böra vara eubasiska syror, de av typen (II) tvåbasiska 

 sådana. Vidare böra dessa föreningar vara desto beständigare (d. v. s. visa desto 

 mindre tendens att under avklyvning av HX återbilda platoetyltioglykolat), ju större 

 affinitet gruppen X bar till platina. Samtliga dessa slutsatser stämma i minsta detalj 

 med erfarenheten. Samma är förhållandet med åtskilliga andra, t. ex. sådana, som 

 röra föreningarnas färger. 



Om föreningarna av typen (II) esterifieras, böra estrarna hava karaktären av 

 rena platosulfinföreningar och vara identiska med de ämnen, som bildas genom re- 

 aktion mellan motsvarande ester av etyltiogiykolsyra och PtX^ (resp. K^PtX^). Även 

 i denna punkt föreligger fullständig överensstämmelse mellan teori och erfarenhet. 



Ur den antagna formeln för stamsubstansen följer möjligheten av två stereoi- 

 somera former av densamma, en eis- och en trans-îovm. Även additionsprodukterna 

 av båda typerna böra enligt teorien kunna existera i vardera två stereoisomera former. 

 Dessa teoriens fordringar hava ävenledes blivit experimcntelt verifierade i så måtto, 

 att såväl platoetyltioglykolatet som åtskilliga derivat av typen (II) — dock ej alla ^ — 

 erhållits i två, och endast två, isomera former, vilkas förhållande till varandra gör 

 det sannolikt, att isomerien är av sterisk art. Däremot hava derivaten av typen (I) 

 blott erhållits i en form, vilket dock ej kan anföras som vägande bevis mot den an- 

 tagna formuleringen. 



Teorien fordrar slutligen, àtt om i derivaten av typen (II) de båda envärda 

 radikalerna X utbytas mot en tvåvärd grupp, t. ex. SO3 eller C^O^, de resulterande 

 föreningarna blott skola kunna existera i en form, Även i denna punkt liar teorien 

 l)eki'ärtats UV erfarenheten. 



II. Översikt av de undersökta föreningarna. 



Platoehjllioglyl-ohit (è/s-etyltioglykolato-platina), Pt^OCOCfJaSCgHj)^, uppträder i 

 två isomera former ^, av vilka den ena, a-forraen, ensam bildas vid den glatt för- 

 löpande reaktionen mellan etyltiogiykolsyrans kaliumsalt och kaliumplatinaklorur, 

 under det att den andra, ß formen, lättast erhålles genom att utsätta en svagt över- 

 mättad vattenlösning av a-formen för solljits eller, hättre, för strålarna från en uviol- 

 eller kvartskvicksilverlampa. a-Formen kristalliserar ur vattenlösning med 7^ mol. 

 kristallvatten, men kan även (ur alkohol) erhållas i vattenfria kristaller, den är nästan 

 färglös, dock med en svag dragning åt grönt, och smälter (vattenfri) vid 189— 19Ü"; 

 ß-formen kristalliserar även ur vatteulösning utan kristallvatten, är till färgen kanarie-' 



' De mot syrorna av typen (II) svarande metylestrarna hava alla — med ett enda undantag — 

 erhållits i två isomera former. Vid de fria syrorna är isomeri mindre vanlig, och vid salterna har 

 den ej med säkerhet kunnat konstateras. 



^ Andra fall av stereoisomer! vid inre komplexsalter äro beskrivna av H. Ley, Ber, d. d. 

 ehem. Ges. 42, 3894 (1909) och 45, 372 ;1912) (koboltsalter av glykokoll) samt av L. Tschug.\eff, 

 Chem, Centralbl. 1911, I, 871 (nickelsalter av metylglyoxim ; — originalavhandlingen har ej varit 

 tillgänglig f()r förf.). Emellertid tyckas konfigurationsbestämniiigar iinnu saknas IVii- ilcssa f(ii'cningar. 



