De båda isoniera formerna av Platoetyltioglykolat och deras derivat 



11 



svårighet förklaras, om man beaktar, att man har att göra med relativt labila för- 

 eningar, i vilkas lösningar jämnviktstillstånd av olika slag måste utbilda sig. Om 

 man t. ex. neutraliserat en syra av typen Pt(C02CH2SC2H5)2, HX med en bas MOH 

 (eller, vilket är detsamma, hopbringat ekvimolekulära mängder av platoetyltioglykolat 

 och saltet MX), så har man i lösningen följande jämnviktstillstånd (vi kunna i detta 

 fall bortse 1'rån den elektrolytiska di associationen utan ändring av överläggningens 

 resultat): 



Pt(CO,CH2SC,H5)2, MX -er Pt(C02GH2SC2H5)2 + MX 

 Pt(C02CH,SC,H5)„ MX + MX ^ Pt(C02CH2SC2Hj2, 2MX. 



Det är således tydligt, alt de olika, i systemet förekommande ämnenas löslighet 

 kommer att spela en avgörande rol i fråga om det eller de utkristalliserande ämnenas 

 sammansättning. Löslighetsförhållandena kunna uppenbarligen mycket väl ligga så, 

 att saltet ]^i{Q.O^i^]A^^L\Y{^)^, 2MX kommer att utkristallisera (jämte platoetyltioglykolat), 

 även om dess koncentration i lösningen är vida njindre än saltets Pt(C02CH2SC2H5)2, MX. 



Beträffande syrornas esterifiering kan en liknande överläggning anställas under 

 beaktande av att både radikalen X och etyltioglykolsj^reestern (vilken i en ester av 

 den komplexa syi'an spelar alldeles samma rol som alkylsulfiden i en vanlig plato- 

 sulfiiiförening) besitta en viss grad av »rörhghet», som möjhggör utbildandet av 

 jämnviktstillstånd och därmed förbundna omlagringar i olika riktningar. 



Att de fria enbasiska syrorna utan svårighet kunna isoleras, beror utan tvivel 

 i första rummet därpå, att de äro mycket svårlösliga; men även den omständigheten, 

 att de äro svagare elektrolytiskt dissocierade än salterna, är av betydelse för deras 

 existens (se härom vidare sid. 28). 



Additionsprodulter av typen ?t{<:^OßRßQ^YLrX,'^^^ eller ?i{GOfiYißC^]^^)^, 

 HgY hava erhållits med X = Cl, Br, J, NO^ och Y = SO3, C,0^, varvid emellertid 

 i några fall (X = NO^, Y = ej de fria syrorna, utan blott salter eller estrar 



kunnat isoleras. Föreningarna av denna typ äro tvåbasiska syror, vilket framgår 

 såväl ur salternas sammansättning som därur, att de kunna direkt esterifieras, varvid 

 två väteatomer utl)ytas mot alkyler. I syimerhet metylestrarna kristallisera väl och 

 bildas med relativt stor hastighet redan vid rumstemperatur i en lösning av syran i 

 med kouc. svavelsyra försatt metylalkohol, varvid utbytet av ester i regel är mycket 

 gott, i några fall nästan kvantitativt ^. I överensstämmelse med den WERNER'ska 

 nomenklaturen benämnas syrorna dikloro-, dihrotno-, dijodo-, dinitrito-, sulfito- och 

 oxalato-his-etyltioglylcohito-platosyra. I åtskilhga fall hava dessa syror eller åtminstone 

 deras estrar erhållits i två isomera former, vilka i så fall betecknas såsom a- och 

 ß-form. Bestämmande för varje särskild förenings inordnande i a- eller ß-serien har 

 i fråga om halogeuföreningarna (såväl syror som salter och estrar) varit deras för- 

 hållande vid behandling med silvernitrat, i det att de ämnen, som vid denna reakton 

 giva endast a-platoetyltioglykolat, hänförts till a-serien, under det att de, som giva 



^ Beroende pä estrarnas svårlöslighet i metylalkohol. 



