De båda isoinera formerna av Plutoetyltioglykolat och deras derivat 



13 



ß-syran sinsemellan visa överensstämmelse i färgtonen, i det att hos det förstnämnda 

 paret den gröna nyansen mei'a framträder, under det att hos det senare den gula 

 dominerar. Trr/ws- ställ ningen är nlltså batokrom i förhållande till c/s-stähningen (vid 

 platinaammoniakföreningarna tycks förhållandet vara motsatt). Däremot visa smält- 

 punkterna en beaktansvärd omkastning vid övergång från stamsubstanserna till 

 klorväteadditionsderivaten : a-formen av ptatoetyltioglykolat har lägre smältpunkt än 

 ß-formen, men a-diklorosyran smälter vid högre temperatur än ß-syran (samma är 

 förhållandet vid de båda metylestrarna). 



Under det att de båda diklorosyrorna vid invärkan av silvernitrat ge olika 

 produkter, bildas ur båda samma substans, nämligen a-platoetyltioglykolat, då de 

 neutraliseras med soda, varvid dock den olikheten framträder, att lösningen av den 

 neutraliserade a-syran avsätter nämnda substans vida hastigare än lösningen av 

 ß-syrans natriumsalt, vilken senare omedelbart efter framställningen, så länge den 

 ännu bibehåller sin guldgula färg, trots ympning varken avsätter a- eller ß-plato- 

 etyltioglykolat, men småningom, i mån som dess färg blir mera gröngul (liknande 

 den neutrahserade lösningens av a-syran), avskiljer a-platoetyltioglykolat. 



Denna olikhet i de båda syrornas förhållande å ena sidan vid behandling med 

 silvernitrat, å andra vid neutralisation finner sin förklaring, om man beaktar följande 

 omständigheter : 



Övergången från syran {RGOfiH.ßG^R^)J^tX^ till det inre komplexsaltet Pt(C02 

 CHjjSCgHg)^ innebär ju, att radikalerna X »utträngas» av -C0.0-. Denna reaktion 

 sker uppenbarligen desto hastigare och fullständigare, ju svagare X-gruppernas affi- 

 nitet till platinan är, men även de »fria» ^ -CO. O-gruppernas koncentration är härvid 

 medbestämmande, vadan bildning av inre komplexsalt under f. ö. lika omständig- 

 heter måste ske hastigare och fullständigare i en vattenlösning av saltet (MCO^CH^ 

 SC2Hj;)2PtXg än i en lika koncentrerad lösning av motsvarande fria syra, förutsatt, 

 att denna senares elektrolytiska dissociation (i H' och {CO^GR^C^H.^)Jî*tX^") är 

 väsentligen svagare än saltets, ett villkor, som i detta fall säkerligen är uppfyllt. 



Vid invärkan av silvernitrat på diklorosyrorna utbytas båda kloratomerna relativt 

 hastigt mot NO3 (kanske delvis även mot OH), och härmed inträda omedelbart gynn- 

 sammare betingelser för bildning av inre komplexsalt, enär nitrationens affinitet till 

 platina är svagare än klorionens. Ännu mera underlättas den inre saltbildningen, 

 om reaktionsblandningen, sedan halogenen utfällts, nästan neutraliseras, vilket i regel 

 varit fallet vid dessa omsättningar. Hela reaktionsserien från diklorosyra över dini- 

 tratosyra till inre komplexsalt genomlöpes därför på relativt kort tid, och omlagring 

 av de komplexa anionerna {COfiR.ßC^H^)^PtCi;' och (C02CH2SC2H5)2Pt(N03)2" från 

 trans- till cis-îorm eller vice versa hinner under denna tid ej avancera synnerligen 

 långt, varför också de båda diklorosyrorna under dessa föi'hållanden ge var sin form 



* Härmed förstås de i den elektrolytiskt dissocierade komplexa syrans (resp. i ett dess salts) 

 anion befintliga -OCOCH2SC2Hi;-resterna, till skillnad från den odissocierade komplexa syians HO 

 COCH5S02H5-grupper. De förstnämnda äro ju dock ej »fria» i egentlig mening, enär de ingå i 

 den komplexa anionen. 



