De båda isomera formerna av Platoetyltioglykolat och deras derivat 



15 



gröngula estera ger a-platoetyltioglykolat, utan spår av ß-fonuen, den orangegula 

 däremot ß-platoetyltioglykolat, dock blandat med a-fornien. Vid denna reaktion 

 framträder skillnaden mellan den i a- och ß-ställning bundna klorens reaktionsförmåga 

 synnerligen tydligt: under det att kloren fullständigt utfälles ur a estern inom några 

 timmar, fordras för samma reaktion vid ß-estern flera dygn, trots att reaktiousbland- 

 ningens koncentration i senare fallet kunnat väljas betydligt högre än i det förra 

 på grund av ß-esterns större löslighet. 



Denna synnerligen anmärkningsvärda reaktions mekanism är uppenbarligen 

 följande: Först utbytes Cl mot NO3, därpå saponifieras estern (vilken reaktion kata- 

 lyseras av genom hydrolys av nitratoestcrn frigjord salpetersyra), och slutligen bildas 

 inre komplexsalt. Även dibromo- och dijodosyrornas estrar kunna undergå samma 

 reaktion, som i dessa fall förlöper betydligt snabbare än vid dikloroestrarna, väl på 

 grund av brom- och jodsilvrets mindre löslighet. 



Reaktionen i fråga, som bör kunna fä en viss betydelse för åtskilhga områden 

 av de inre komplexsalternas kemi ej blott för konfigurationsbestämningar utan även 

 för framställning av inre komplcxsalter av sådana syror, som i fri forna äro okända 

 eller mycket obeständiga, men vilkas estrar äro lätt tillgängliga och relativt bestän- 

 diga, äger motstycken såväl inom platinakemien som inom betainernas kemi (vilken 

 senare helt naturligt har många beröringspunkter med de inre komplexsalternas). 

 Redan Wallin^ liar iakttagit, att föreningen (CgH.OCOCH2NH2)2PtCl, med AgNOg 

 ger platoglycin, vidare fann Tydén "% att estern [(CH30COCH2)2S]5,PtCl2 med silver- 

 nitrat gav (CH30COCE[2SCH2COO)2Pt, varvid saponifiering således ägt rum endast 

 till hälften under bildning av ester av en förening, som samtidigt är syra och inre 

 komplexsalt; hit kan även räknas den av K. A. Hofmann och G. Bugge ^ studerade 

 reaktionen mellan Pt(CH3CN)2Cl2 och AgNOg eller Ag.,SO^, även om densamma ej 

 är fullt analog med de förut anförda; slutligen må erinras om den av E. Wedekind * 

 och medarbetare undersökta »självförtvålningen » av substituerade ammoniumjodid- 

 ättiksyre-mentylestrar vid invärkan av silveroxid, varvid betainer bildas. 



Av äibromo-his-etyltioglyholato-pJato^iyran har blott en form kunnat isoleras, vilken 

 tillhör ß-serien. Däremot hava åtskilliga salter av a-syran framställts, dels genom 

 direkt förening av a-platoetyltiogiykolat med metallbromider, dels genom att neutrali- 

 sera ß-syran med karbonater; i sistnämnda fall äger alltså en omlagring rum. Salter 

 av ß-syran tyckas ej kunna existera i vattenlösning. Den mot syran svarande inetyl- 

 estern har erhållits i två isomera former, vilkas tillhörighet till a-, resp. ß-serien 

 bestämts genom omsättning med silvernitrat. Även i detta fall visar det sig, att 

 ß-föreningen reagerar långsammare än den isomera formen. Till färgen är a-estern 

 gul, ß-estern orangefärgad. Skillnaden i smältpunkt och löslighet mellan de båda 



' L. c. sid. 30. Wallin formulerar föreningen i enlighet med då gällande åsikter såsom 

 (C2H50COCH2NH2Cl)2Pt. Även ur motsvarande syra har Wallin med silvernitrat erhållit platoglycin. 

 L. c. sid. 13. 

 » Ber. d. d. ehem. Ges. 41, 313 (1908). 



' Ber. d. d. chera. Ges. 41, 459 (1908); 42, 2138 (1909); 45, 1298 (1912). 



