De båda isorema formerna av Platoetyltiogjlykolat och deras derivat 



17 



Den fria dinitrito-hi>i-etyltioglykolafo-]')latosyran tyckes ej kunna existera, utan 

 sönderfaller, då den frigöres ur sina salter, i salpetersyrlighet och mononitritosyra ^. 

 Dinitritosyrans salter äro däremot mycket beständiga, vadan anionens (CO^CH^SC^ 

 Hg)2Pt(NOg)2" sekundära dissociation torde vara minimal. Ur natriumsaltets elektriska 

 ledningsförmåga i vatteulösning framgår också, att detta salt i stort sett förhåller 

 sig normalt som ett salt av en tvåbasisk syra. Det har ej lyckats att framställa 

 isomera former av dinitritosyrans salter, ej heller har med säkerhet kunnat avgöras, 

 om de isolerade salterna tillhöra a- eller ß-serien. Den omständigheten, att natrium- 

 saltet i såväl vatten- som metylalkohollösning med ammoniak ger e2Vdinitrito-diam- 

 min-platina (platosemidiamminnitrit), talar visserligen till förmån för den uppfatt- 

 ningen, att saltet är en a- eller cis-iovm. Men slutsatser ur omsättningar av detta 

 slag äro ganska osäkra på grund av de ofta uppträdande omlagringarna, i all synner- 

 het då, såsom i detta fall, blott den ena formen kan undersökas, och man således 

 ej har någon hållpunkt för att avgöra, huruvida omlagring kan misstänkas hava 

 ägt rum eller ej. Osäkerheten är i detta fall så mycket större, som saltet vid be 

 handling med metylalkohol och svavelsyra ger en ester, som med största sannolikhet 

 tillhör ß-serien (se nedan). Detta kan nämligen ej anföras som avgörande skäl för 

 saltets tillhörighet till ß-serien, enär omlagring kan hava försiggått vid esterifieringen. 

 a-Formen av estern omlagras nämligen lätt till ß-f ormen. 



Såsom nyss antytts, äro två isomera metylestrar av dinitritosyran kända; de 

 hava framställts genom de båda dikloroestrarnas omsättning med silvernitrit. Att 

 härvid ingen ställningsväxling ägt rum, göres sannolikt av den omständigheten, att 

 den ur a-dikloroestern erhållna och som a-form betecknade dinitritoestern med ammo- 

 niak under lämpliga betingelser ^ ger c/s-dinitrito-dianuuin platina (platosemidiammin- 

 nitrit), under det att den ur ß dikloroestern vunna dinitritoestern (betecknad såsom 

 ß-form) under samma förhållanden ger /raws-dinitrito-diammin-platina (platosammin- 

 nitrit). Naturligtvis är möjligheten ej alldeles utesluten, att konfigurationsväxling 

 äger rum regelbundet vid alla dessa reaktioner, men det måste erkännas, att detta 

 förefaller synnerligen osannolikt. 



Oxalato-his-etyltiogJykolato-platosijran har ej kunnat isoleras, ej heller salter av 

 densamma. Däremot har motsvarande metylesfer, (CH3C02CH2SC2H5)2PtC20^, erhållits 

 genom a-dikloroesterns omsättning med silveroxalat. Då enligt ett inom komplex- 

 kemien allmänt antaget åskådningssätt ^ vilket ej tyckes motsägas av några hittills 

 kända fakta, oxalatrndiJcalen ej Tean iipptaga två i diagonal- (trans-) ställning befintliga 

 valenser, måste oxalatoestern (vilken blott erhållits i en form) tillhöra cis-serien. Denna 

 omständighet har varit av avgörande betydelse för bestämmandet av de ovan nämnda 



' Att denna reaktion äger rum, trots anionens stora beständigtiet, har naturligtvis sin orsak 

 i den fria salpetersyrlighetens obeständighet. 



^ Vid denna reaktion visar sig det märkvärdiga fenomenet, att det resulterande platoammo- 

 niaknitritets konfiguration är [åtminstone skenbart) beroende av det medium, vari reaktionen försiggår 

 (se vidare sid. 79). 



" Se A. Werner, Neuere Anschauungen auf dem Gebiete der anorg. Chemie, 3. Aufl. (Braun- 

 schweig 1913), aid. 346. 



Lnnds Universitets Årsskrift. N. F. Afd. 2. Bd 10. 3 



