De båda isomera formerna av Platuetyltiogl3'kolat och deras derivat 



19 



III. Konfigurationsbevis. 



1 det föregående har visats, att de såsom a-derivat betecknade dihalogenosyrorua 

 och motsvarande estrar alla måste hava samma konfiguration, under det att å andra 

 sidan de till ß-serien hänförda isomera föreningarna måste sinsemellan överensstämma 

 i konfigurativt hänseende. Vidare har det framhållits, att a-formen av platoetyl- 

 tiogiykolat med största sannolikhet har en med de s. k. a-derivatens analog konfi.- 

 guration, under det att ß-formens konfiguration motsvarar de såsom ß-derivat be- 

 tecknade additionsprodukternas. Av det nyss sagda följer, att så snart konfigura- 

 tionen hos en enda förening, vare sig av a- eller ß serieu, blivit med full visshet 

 fastställd, därmed frågan om alla de andras konfiguration samtidigt blivit besvarad. 



Det har nu visat sig, att a-dikloro-?)«s-etyltioglykolato-platosyrans metylester 

 relativt lätt omsätter sig med silveroxalat under bildning av oxalato-&?,'s-etyltioglyko- 

 lato-platosyrans metylester, men att ß-diklorosyrans estei* icke reagerar med silver- 

 oxalat, utom i den mån, som den on]lagras till a-formen. Omvänt ger oxalatoestern 

 i såväl metylalkohol- som vattenlösning med klorvätesyra nästan momentant och 

 praktiskt taget kvantitativt a-dikloroester, utan spår av ß-formen. Härav följer till 

 en början, att a-dikloroestern måste hava samma konfiguration som oxalatoestern. 

 Och då denna senare av ovan (sid. 17) anförda skäl måste vara en m-form, så 

 måste alltså a-dildoroestern och därmed även alla andra dihalogenderivat av a-serien, 

 ävensom a-formen av platoelyltioglyltolat, tillhöra cis-serien, och således de såsom ß-former 

 betecknade föreningarna trans-senen. 



üe nyss dragna slutsatserna bekräftas f. ö. av åtskilliga reaktioner av helt 

 annan art än den ovan anförda. Till en början må erinras om det förut påpekade 

 förhållandet, att ß-dikloro- och -dibromo-föreningarna reagera vida långsammare med 

 silvernitrat än motsvarande a-föreningar under f. ö. lika omständigheter. Men nu 

 är det ett från platoamnioniakfö reningarnas kemi välbekant faktum, att i trans- 

 ställning befintliga halogenatomer äro vida fastare bundna än dylika i c/.^-ställning, 

 åtminstone då det gäller omsättning med silversalter. Då det knappast finns något 

 skäl för antagandet, att detta det intramolekulära lägets inflytande på reaktions- 

 förmågan skulle rent av omkastas genom ändring av övriga koordinerade gruppers 

 natur, måste den nyss relaterade analogien mellan å ena sidan a-dihalogenderivaten 

 och m-platoamraoniakhalogeniderna, å andra ß-dihalogenderivaten och frfm.9-plato- 

 ammoniakhalogeniderna betraktas som ett mycket starkt bevis för riktigheten av 

 den ovan genomförda konfigurationsbestämningen. 



Ytterligare bekräftelse vinner denna genom åtskilliga genetiska relationer mellan 

 å ena sidan platoetyltioglykolat och dess derivat, å andra sidan vissa platoammoniak- 

 föreningar. Här må blott erinras om det förut (sid. 17) nämnda förhållandet, att 

 a- och ß-dikloroestrarna vid behandling med silvernitrit ge två isomera nitritoestrar, 

 av vilka den ur a-dikloroestern erhållna med ammoniak i acetonlösning ger plato- 



