De båda isomera formerna av Platoetyltioglykolat och deras derivat 



21 



tioner var för sig har förhiudrat en närmare undersökning av ljusjämnvikten. I 

 betraktande av de båda formernas olika ljusabsorption i lösning torde emellertid 

 inga svårigheter möta vid undersökning av nämnda jämnvikt på spektrofotometrisk 

 väg, enär det kan förutses, att vid lämplig temperatur de båda formernas jämn- 

 viktskoncentrationer skola vara av samma storhetsordning. 



Synnerligen intressanta, men också ganska komphcerade, äro jämnvihtstiU stån- 

 den mellan de häda isomera dikloro-his-etyltioglylcolaioplatosyrorna. Båda formerna 

 kunna framställas genom att lösa a-platoetyltioglykolat i varm saltsyra, men härvid 

 visar sig det egendomliga fenomenet, att den utkristalliserande syrans konfiguration 

 i främsta rummet bestämmes av den använda saltsyrans koncentration, i det att a-syran 

 utfaller ur starkt koncentrerad saltsyra (10-normal eller starkare), ß-syran ur mera 

 utspädd (5-normal eller svagare). Det är tydligt, att detta kan bero på två, för- 

 modligen samvärkande, omständigheter, nämligen dels därpå, att de båda syrornas 

 löslighet ändras i olika grad vid ändring av klorvätekoncentrationen, dels därpå, 

 att jämnvikten mellan dem försk jutes till förmån för a-syran vid ökning av salt- 

 syrans koncentration. Att denna senare möjlighet värkligen förehgger och sanno- 

 likt spelar en betydande rol, antydes av lösningarnas färg, vilken vid ökning av 

 klorvätekoncentrationen under f. ö. lika omständigheter förskjutes från guldgul till 

 gröngul. I samma riktning ändras f. ö. färgen även vid sänkning av temperaturen, 

 och det visar sig också, att a-syran lättast erbålles ren, då kristalhsationen får för- 

 siggå vid möjligast låg temperatur, under det att högre temperatur (omkr. 30") 

 gynnar avskiljandet av ß-f ormen. I brist på medel att bestämma de båda former- 

 nas koncentrationer i lösningarna har förf. måst inskränka sig till att dels konsta- 

 tera, vilken av formerna vid lika övermättning avskiljes ur saltsyra av ohka kon- 

 centrationer såväl vid spontan kristallisation som vid ympning med båda formerna, 

 dels bestämma de båda formernas löslighet i saltsyra av olika halt. Vid de först- 

 nämnda försöken, som utfördes vid 18°, undersöktes lösningar av 1.00 gr. a-pla- 

 toetyltioglykolat i 10 ccm saltsyra, vars koncentration varierades från 1- till 10-nor- 

 mal. Det visade sig, att om lösningarna ympades med båda formerna av dikloro- 

 syran, kristalliserade ur dem alla en blandning av båda isomererna, men så, att 

 förhållandet mellan mängden a- och ß-syra kontinuerligt försköts till förmån för 

 den förra med stigande klorvätekoncentration, så att den 10-normala saltsyran av- 

 satte nästan ren a-form, den 1-normala däremot övervägande ß form. Om ympning 

 uraktlåts, framträdde ett markerat språng mellan den 5- och den G normala salt- 

 syran, i det att ur den förstnämnda i regel kristalliserade ren ß-form, ur den sist- 

 nämnda däremot övervägande a-form och ur den 10-normala ren a-form med blott 

 några få individ av ß-formen. 



Löslighetsbestämningarna utfördes vid 25.0° och gåvo följande resultat: 



Bottensubstans 



Löslighet 



a-syra 

 ßsyra 



i 5-normal HCl 

 ' 0.026 mol/liter 

 0.0056 » 



i lO normal HCl 

 0.0244 mol/liter 



* 0.028 » 



