22 



Ludwig Ramberg 



Såsom »löslighet» är här angiveri lösningarnas totala platinahalt i gram- 

 atomer pr liter ' vid jämnvikt med den angivna hottensubstansen. Det är tydhgt, 

 att dessa tal ej angiva de båda isomera syrornas sanna löslighet, enär jämte upp- 

 lösningsförloppet en partiel omlagring till den motsatta isomeren äger rum i lös- 

 ningarna. ^ Därför betyda de anförda talen totala platinakoncentrationen i en lös- 

 ning, som är mättad med avseende på den som bottensubstans angivna formen, 

 och i vilken samtidigt jämnvikt inställt sig mellan de båda formerna. En sådan 

 lösning kan naturligtvis i vissa fall vara övermättad med avseende på den andra 

 formen. Detta visade sig också vara fallet med de båda med * betecknade lös- 

 ningarna, i vilka spontan kristallisation av den motsatta formen slutligen inträdde 

 (de anförda talen äro på grund härav sannolikt åtskilligt för låga), under det att 

 de båda andra lösningarnas platinahalt ste(j, då den med den ena formen mättade 

 lösningen skakades med den andra formen. Emedan de anförda värdenas bety- 

 delse således är mycket komplicerad, torde f. n. inga andra säkra slutsatser ur dem 

 kunna dragas, än att fast a-syra i beröring med 5-normal saltsyra vid 25° små- 

 ningom måste fullständigt förvandlas till ß-syra, och omvänt ß-syra till a-syra i 

 beröring med 10-normal saltsyra. 



Det ovan beskrivna fenomenet skall, så snart förhållandena sådant medgiva, 

 göras till föremål för en närmare utredning, varvid särskild uppmärksamhet skall 

 ägnas åt den ännu ej berörda frågan om väte- och klorionernas separata inflytande 

 vid jämnviktsförskjutningen. 



Något utförligare än de förut behandlade fallen har jämnvikten mellan de båda 

 isomera diMorosyrornas metylestrar kunnat studeras. Här försiggår nämligen om- 

 lagringen vid lägre temperatur så långsamt, att en grov bestämning av de båda 

 formernas jämnviktskoncentrationer kunnat utföras genom möjhgast hastig avdunst- 

 ning av lösningsmedlet vid rumstemperatur och de båda formernas skiljande genom 

 utplockning. Det är tydligt, att de genom denna, f. ö. mycket tidsödande, metod 

 vunna resultaten ej kunna göra anspråk på större noggrannhet, men de kunna 

 dock bava ett visst intresse som orienterande. 



Jämnviktstillståndet i kloroformlösning (1 gr. ester i 15 ccm kloroform, således 

 c:a 0.125 molar lösning) ligger vid lösningens kokpunkt (61** C) * vid ungefär 81 °/o ß- 

 och 19 7o a-ester. Om hänsyn ej tages till en éventuel oHkhet i de båda formernas 

 polymerisationsgrad, * blir således jämnviktskonstanten för reaktionen a ester 

 ß-ester vid 61° C 4.26. Vid rumstemperatur (omkring 18") innehåller en lösning av 

 samma totalkoncentration vid jämnvikt ß- och a-form i förhållandet 64 : 36, således 



' Enär i så starkt saltsura lösningar som de båda här undersökta ingen nämnvärd dissocia- 

 tion i HCl och monoklorosyra torde förekomma, är totala platinakoncentrationen i det närmaste 

 = summan av de båda isomera diklorosyrornas koncentrationer. 



' Detta visar sig f. ö. även däri, att det, i synnerhet vid ß-syran, dröjer ganska länge, innan 

 lösningarnas platinahalt blir konstant. 



Att korrigera för lösningens kokpunktshöjning (c:a 0.3") är i detta fall lönlöst, då övriga 

 kvantiteter ej äro tillräckligt noga bestämda. 



* I isättika äro båda estrarna något polymeriserade, mera, ju högre konceutrationen är. 



