24 



Ludwig Ramberg 



äro så utspädda, att salterna kunna betraktas såsom fullständigt elektrolytiskt dis- 

 socierade. Man har då endast att taga hänsyn till de båda omväudbara reaktionerna 



(PtA.X,)" {PtA^Xf + X' och [PtA^Xy — ^ PtA, + X' 



med jämnviktsekvationerna 



m [PtA^X'] \X'] - [PMJ [X'] , 



där [PMg], [P/^gX'] etc. beteckna motsvarande molekyl- eller ionslags koncentrationer. 



Det är tydligt, att kännedomen om de båda jämnviktskonstanternas Ic' och k 

 värden för olika anioner X bör vara av ett ganska stort intresse. Und*er det att 

 bestämningen av k' erbjuder betydliga svårigheter och därför tills vidare ej kom- 

 mit i fråga, är det i åtskilliga fall relativt lätt att bestämma k genom tillämpning 

 av en metod, med vars tillhjälp talrika andra liknande jämnviktstillstånd studerats, 

 nämligen genom löshghetsbestämningar. 



En med PtA^ mättad lösning av saltet MX innehåller under den ovan gjorda 

 förutsättningen molekyl-, resp. ionslagen PtA^, M\ X' , {PlA^X)' och [PtA^X^)''. 

 Koncentrationen av PtA^ är i detta fall konstant och = platoetyltioglykolatets lös- 

 lighet i rent vatten vid samma temperatur (förutsatt, att man kan bortse från »ut- 

 saltningsfenoraen» och andra dylika störningar). De tvåvärda ionernas (PtA^X^)" 

 koncentration torde under de givna förhållandena vara försvinnande liten, enär 

 PtA^ alltid finns närvarande i överskott och enär man har all anledning att 

 antaga, att k' i ekv. (I) ovan är vida större än k i ekv. (II). Införas följande be- 

 teckningar: 



C: den använda saltlösningens koncentration i grammolekyler pr liter, 

 Cp,: lösningens totala platinahalt, sedan jämnvikt uppnåtts, uttryckt i gramatomer 

 Pt pr liter, 



L: platoetyltioglykolatets löslighet i rent vatten, uttryckt i grammolekyler PtA^ pr 

 liter = gramatomer Pt pr liter, 



så är [PtA,] = L. Cp, = L + [PfA.X'] och C= [X'] + [PtA.X], 



varur fås 



[PtA.X'] = 6V, — L och [X'] = G — [Cp, — L). 

 Jämnviktsekvationen (II) ovan övergår således till 



,i„, m^so^^^,, 



där alla storheter i vänstra ledet äro tillgängliga för direkt bestämning. Konstanten 

 k är uppenbarligen det inversa värdet av den komplexa anionens »beständighets- 

 konstant». 



Anm. 1. Naturhgtvis kunde L överföras till högra ledet och inläggas i jämn- 

 viktskonstanten. Att så ej skett, har sin grund i avsikten att underlätta jämförelsen 

 med redan började motsvarande mätningar å andra liknande komplexa föreningar. 



