26 



Ludwig Raraberg 



Divideras (V) med (IV), fås 



och vid jämförelse med (II) finner man, att I- åv — . 



Det är a priori sannolikt, för att ej säga säkert, att är i hög grad beroende 

 av den komplexbildande syrans natur (således, för att taga ett exempel, olika för 

 de båda föreningarna platoglyciu och platoetyltioglykolat), men även Ic^ beror san- 

 nolikt ej blott av anionens X natur, utan även, åtminstone i någon mån, av arten 

 av den kombination, vari platinaatomen befinner sig. Det tinns således ej anled- 

 ning att vänta, att konstanterna h för en och samma anions X addition till olika 

 inre komplexsalter av typen PtR^ skola vara lika stora. 



Om ett uni-bivalent salt M^Y adderas till PtA^, komma följande formler för 

 den bildade additionsprodukten närmast i betraktande: 



MOCOCH.SC^H, 



Pt = Y 

 MOCOCH^SC^H, 



MOCOCH,SC,H, Y-M 

 'Pt^ 

 C,H,SCH,COO 



C^H.SCH^COO 

 Pt 



MOCOCHaSCgH 

 MOCOCH,SC,H, 



C^H.SCHgCOO 

 III 



Motsvarande anioner hava således i fallen I och II samma bruttoformel, näm- 

 ligen [PtA^Y]" . Huruvida en isomeri av detta slag värkligen kan förekomma, må 

 lämnas därhän, säkert är, att inga dylika fall observerats. Jämn viktsekvationens 

 form bleve i båda fallen densamma och identisk med formlerna (II), resp. (III) 

 ovan, n. b. om man kunde förutsätta, att föreningar av typen III ej samtidigt före- 

 komme i lösningen. Vare sig den bildade additionsprodukten vore av typen I eller 

 II, skulle tydligen en raol av saltet M^Y kunna lösa på sin höjd en mol PlA.,, 

 d. v. s. den med PtA., mättade lösningens totala platinakoncentration skulle på sin 

 höjd kunna vara = saltets M,, Y koncentration ^ -\- platoetyltioglykolatets löslighet i 

 rent vatten. Nu visar det sig emellertid, att 1 mol natriumsulfit kan lösa betydligt 

 mera än 1 mol PtA.y På grund härav, ^ ävensom av analogiskäl, är det sanno- 

 likt, att man i denna och andra lösningar av PM 2 -[- salter av typen M.^Y har 

 additionsprodukter av typen III. Motsvatande komplexa anion har formen 

 [{PtA,2),2 y]", och jämnviktsekvationen är 



' Uttryckt i grammolekyler, ej ekvivalenter, pr liter. 

 Jfr. emellertid nedan sid. 27 ocli 28 ang. anomalierna vid jodid-, nitrit- och rodanidlösningar. 



