30 



Ijudwig Ramberg 



gruppernas art, så visar sig denua vara av betydelse i så måtto, att Cl, NO3 och 

 SO^, åtminstone då de befinna sig i c^s-ställning, lätt utträngas ur platoammoniak- 

 komplexen, vilket däremot ej är fallet med NOg. 



Cw-formerna av dikloro-, dinitrato- och sulfato-diammin-platina reagera alla 

 ganska lätt med en vattenlösning av etyltioglykolsyra under bildning av a-platoetyl- 

 tioglykolat och amnioniumsalt ^ enligt bruttoformeln 



Pt (HgNjgX, + SHCOgCH^SC^H. = Pt (CO^CH^SC.H,), + 2H,NX. 

 Utbytet av a-platoetyltioglykolat är dock ej kvantitativt, utan staiuiar vid 50 — 70 "/o 

 av det teoretiska, vilket åtminstone vid kloro- och nitrato-föreniugarna förklaras 

 därav, att det bildade ammoniumsaltet håller en del av platoetyltioglykolatet i lös- 

 ning genom bildning av komplexa anioner (jfr. sid. 86). Beträffande den ifråga- 

 varande reaktionens mekanism, äro tiera möjligheter a priori tänkbara. Vad först 

 angår det nära till hands liggande antagandet, att reaktionens första fas vore 

 en'^ ren addition av etyltioglykolsyra till platoammoniakföreningen, utan ändring av 

 aramoniakens funktion, så hava inga experimentella bevis för existensen av dylika 

 additionsprodukter kunnat förebringas, vilket naturligtvis ej utesluter möjhgheten 

 av deras intermediära bildning (i /ra«.ç-serien stannar reaktionen i flera fall vid 

 bildningen av sådana föreningar, se nedan). Vidare måste beaktas, att etyltiogly- 

 kolsyrans dubbla egenskap av på en gång syra och sulfid (komplexbildare) öppnar 

 två möjliga vägar för förloppet av den reaktion, vars slutresultat är utbytandet av 

 en H3N- och en X-grupp mot radikalen CgHgSCH^COg-: Antingen uttränges först 

 ammoniaken av sulfidgruppen (i detta fall borde som mellanprodukt uppkomma 

 ammoniumsalter av typen (H^NC02CH2SC2Hg)2PtX2), och sedermera sker inre salt- 

 bildning under avklyvning av ammoniumsalt H^NX; eJJer utbytes först X mot 

 -COgCHgSCgHj, och därefter försiggår bildning av inre koraplexsalt under utträn- 

 gande av ammoniak, i det att platinans bivalenser i stället upptagas av svavlet i 

 C2H-SCH2-grui)pen. Nu har det åtminstone i ett fall kunnat visas, att det sist- 

 nämnda alternativet motsvarar det faktiska reaktionsförloppet. Såsom första pro- 

 dukt av etyltioglykolsyrans invärkan på platosemidiamminnitrat kan nämligen isole- 

 ras föreningen Pt (H3N)2(N03)(C02CH2SC.2H5), nitrato-etyltioglykolato-diammin-platina. 

 Således har en NOj-grupp ersatts av COaCH^SCgHg, men båda HgN-grupperna fin- 

 nas fortfarande kvar. Kokas n3'ss nämnda förening med konc. ättiksyra, avlägsnas 

 blott den ena ammoniakmolekylen, och man får nitrato-etyltioglykolato-monammin- 

 platina, en förening, som är på samma gång inre komplexsalt och vanlig komplex 

 ammoniakförening, och vars konstitution och konfiguration med största sannolikhet 

 motsvara nedanstående formelbild: 



H3N NO3 



■ ^ / 

 Pt 



\ 



C^H^SCH^COO 



' En motsvarande reaktion mellan cî's-dikloro-dipyridin-platina och substituerade glyoximer 

 omnämnes av L. Tschugaei^f i Zeitschr. f. anorg. Ch. 45, 152 (1905). 



