Ludwig Ramberg 



sker ganska hastigt vid lösningarnas kokning, erbjöd bestämningen av ^-formens 

 molekylvikt rätt betydliga svårigheter, vilka emellertid slutligen övervunnes genom 

 bestämning av fryspunktsdepressionen för övermättade lösningar i isättika. För- 

 faringssättet härvid var följande: Ett tunnväggigt provrör av Jena »förbränningsglas» 

 (andra glassorter tåla ej de ifrågakommande plötsliga temperaturväxhngarna) försågs 

 med kork med termometer, delad i O.i", samt platinarörare, varjämte en annan till 

 röret passande kork med klorkalciumrör hölls i beredskap. Röret vägdes med kork, 

 termometer och rörare och beskickades därpå med ung. 10 gi-. isättika, vars fryspunkt 

 därefter bestämdes på vanligt sätt. Sedan uttogos termometer och rörare, en avvägd 

 mängd substans infördes hastigt, varpå röret genast tillslöts medelst den med klor- 

 kalciumrör försedda korken, och isättikan upphettades till kokning. Så snart sub- 

 stansen fullständigt lösts, avkyldes röret hastigt med kallt vatten till ung. 15° (tiden 

 från upphettningens början till fullbordad avkylning översteg knappast en minut!). 

 Därefter insattes åter termometer och rörare, vilka under tiden omsorgsfullt torkats, 

 lösningens fryspunkt bestämdes så hastigt som möjligt, och slutligen vägdes åter 

 hela apparaten med däri befintlig lösning. Under denna sista vägning började den 

 lösta substansen i regel utkristallisera. Blindförsök visade, att nu nämnda operatio- 

 ner efter någon övning kunde utföras så hastigt, att isättikans fryspunkt ej märk- 

 bart ändrades genom upptagande av fuktighet. Då termometern blott var delad i 

 0.1°, kunde temperaturen på sin höjd bestämmas på 0.005° när. Några av mätningarna 

 anföras i följande tabell: 



gr. isättika gr. löst sbst. halt i "/o depression molekylvikt 

 11.33 0.197 1.74 0.156° 438 



11.41 0.304 2.66 0.23° 451 



Den beräknade molekylvikten är 433.5. I motsats till a-formen visar således 

 ß-formen ingen tydlig benägenhet att bilda dubbelmolekyler i isättiklösning. Att det 

 under mätningarna värkligen var ß-form, som fanns i lösningen, framgår därur, att 

 85 — 86 °/o av den lösta substansen småningom utkristalliserade (en lösning av a-formen 

 i isättika kristalliserar däremot ej under samma betingelser). 



Vid skakning med 1-normal ammoniak (2H3N på 1 Pt(C02CH.^SC,3Hg)2) vid 

 rumstemperatur löser sig ß-formen under loppet av 6 à 7 timmar, och ammoniak- 

 lukten försvinner nästan fullständigt. Försättes lösningen med aceton, utfaller en 

 tung, färglös olja, som ej kunnat bringas till kristallisation. Om lösningen får stå 

 i öppet kärl, avsätter den småningom kristaller av a-formen. Således synes ß-formen 

 lika litet som a-formen kunna ge någon beständig och väl karaktäriserad ammoniak- 

 förening. 



