54 



Lndwig Ramberg 



kristalliserade ur lösningarna i 1-, 2-, och 3-normal saltsyra nästan ren ß-forin med 

 blott några få individ av c.-formen, ur den 5-norinala saltsyran ren ß-form (ett 

 genomsnittsprov innehöll 36.08 "/o Pt), ur den 6-norinala däremot övervägande 

 a-form, likaså ur den 8-normala (men med mindre inblandning av ß-form) samt ur 

 den 10-normala nästan ren a-form ined blott några få individ av ß formen. Ur 

 den 4-normala syran kristalliserade ungefär lika mycket av båda forraernn, men 

 detta torde hava berott därpå, att trots all försiktighet spår av a-form inkommit i 

 lösningen, ty vid flera andra tillfällen har ur 4-normal saltsyra erhållits alldeles ren 

 ß-form. 



Ur dessa försök framgår, att i alla lösningarna i 1 — 10-normal saltsyra båda 

 formerna finnas, men att jämnvikts- och löslighetsförhållandena ändras med salt- 

 syrans koncentration på ett sådant sätt, att betingelserna för a-syrans avskiljande 

 bli gynnsammare, ju högre klorvätekoncentrationen är, varvid en ganska skarpt 

 markerad gräns framträder vid övergången från 5- till 6-norraal saltsyra. Utom 

 klorvätets koncentration har emellertid även temperaturen ett visst inflytande, och 

 detta på så sätt, att temperaturhöjning gynnar avskiljandet av ß-formen, under det 

 att a-formen lättare erhålles ren vid lägre temperatur. — Under det att det nyss 

 sagda hänför sig till de med avseende på båda formerna starkt övermättade lös- 

 ningar, som komma i fråga vid syrornas framställning, framgår ur de å sid. 45 

 och 53 anförda löslighetsbestämningarna vid 25^, att a-syran vid denna temperatur 

 förvandlas till ß-syra i beröring med 5-nornial saltsyra, men är stabil i beröring 

 med 10-normal saltsyra, under det att ß-syran är stabil gentemot 5-normal saltsyra, 

 men i beröring med 10-normal måste förvandlas till a-syra. 



Tydligen skulle ett noggrannt studium av systemet Pt(C02CH2SC2H5)2 + HCl -f- 

 -)- HgO, utsträckt över ett större koncentrations- och temperaturområde, erbjuda 

 mycket av intresse, i synnerhet som det torde vara möjligt att på spektrofotometrisk 

 väg approximativt bestämma de båda formernas koncentrationer i lösningarna, men 

 tiden har ej tillåtit utförandet av en dylik undersökning, ej heller har förf. haft 

 tillgång till en för mätningar av detta slag användbar spektrofotometer. 



[i-Bikloro-his-etylti()glylcoJato-platos(irnns förhållande vid uetttralisation. I 15 ccm 

 vatten av 0^ upplöstes samtidigt 1.43 gr. (^^^ mol) kristalliserad soda och 

 2-71 gi"- (-glxr J^ol) ß-dikloro-?;«.s-etyltioglykolato-platosyra. Den guldgula lösningen, 

 som genom tillsats av en droppe utspädd salpetersyra erhåUit starkt sur reaktion, 

 hölls alltjämnt vid 0° och ympades med såväl a- som ß-formen av platoetyltiogly- 

 kolat. Under de första 3 timmarna utkristalliserade emellertid intet. Lösningen 

 fick stå 3 dygn vid en temperatur av O"— + 2°, varunder dess färg småningom 

 bleknade och slutligen blev ljust gulgrön, samtidigt med att nästan färglösa kri- 

 staller av a-platoetyltiogiykolatets utseende avskildes (1.9 gr., ber. 2.3 gr.). Dessa 

 kristaller innehöllo 42.43 Vo Pt och 5.72 % kristallvatten och visade efter försiktig 

 omkristallisation ur kokande vatten, varvid ej ett spår av ß-platoetyltioglykolat kunde 



