76 



Ludwig Ramberg 



bestämdes lösligheten i vatten vid 25.0°, villien befanns vara 0.88 gr. /liter, d. v. s. 

 samma värde, som funnits för det direkt ur Peykones klorid framställda platosemi- 

 diamminnitritet ^. 



Samma resultat erhölls i metylalkohollösning. På grund av denna reaktion 

 synes det sannolikt, att saltet tillhör eis- (»a-») serien. Emellertid ger den ur saltet 

 framställda metylestern med ammoniak ^mjî,s-dinitrito-diammin-platina (sid. 77). 



Det har ej lyckats att framställa någon isomei- form av natriumsaltet, vare sig 

 genom bestrålning av dess vattenlösning med uviolljus, genom invärkan av natrium- 

 nitrit på P platoetyltioglykolat eller genom omsättning mellan de båda isomera di- 

 klorosyrornas natriumsalter ^ med natrium- eller silvernitrit vid möjligast låg tem- 

 peratur. Då det emellertid kunde tänkas, att den ena formen omlagras till den 

 andra med en hastighet, vilken visserligen är för stor för att tillåta isolering av 

 båda formerna, men möjligen ej större, än att man skulle kunna visa deras existens 

 genom att överföra dem i beständigare föreningar genom relativt hastigt förlöpande 

 reaktioner, utfördes följande försök: 



A. 2.71 gr. (gJpy mol) fint pulveriserad ß dikloro-&«6-etyltioglykolato-platosyra 

 (dihydrat) infördes under loppet av 5 minuter under turbinering i en till 0° avkyld 

 lösning av 0.69 gr. (-^^^ mol) natriumnitrit i 15 ccm vatten + 6 com 3.69-normal 

 ammoniak niol HgN). Då syran gått i lösning, var vätskan ännu guldgul, 

 men blev efter en stund färglös. Den fick stå ett par dygn i täckt bägare vid -f 2°, 

 varvid den avsatte 0.93 gr. långa, nästan färglösa nålar med platosemidiamminnitritets 

 karaktäristiska utseende. De voro svavelfria och innehöllo 60.85 % Pt. 



B. Förfors som vid A, utom att a-diklorosyra användes i st. f. ß-syra. Pro- 

 dukten (0.76 gr.) var även i detta fall platosemidiamminnitrit. 



I båda fallen hade alltså erhåUits samma produkt, nämligen m-dinitrito-diam- 

 rain-platina. Samma resultat erhölls, då försöken varierades på så sätt, att syrorna 

 först löstes i en vattenlösning av soda -f natriumnitrit i beräknad mängd, och am- 

 moniak tillsattes först sedan lösningarna blivit färglösa. 



Bariumsalt, Ba(C02CH2SC2Hg)2Pt(N02)2,H20. För framställning av detta salt 

 löstes 4.60 gr. (^-^^ ^'^') P'(C02CH2SC2H5)2,f HgO i 15 ccm kokande vatten. Sedan 

 lösningen något svalnat, tillsattes 2. bi gr. 98.8-procentigt Ba(N02)2,H20 (y^^ mol) i 

 fast form under omrörning. Just som bariumnitritet gått i lösning, började små 

 kristaller utfalla, vilka ej åter kunde bringas i lösning, förr än vattenmängden ökats 

 till 90 ccm och vätskan kokats en stund. Den svagt gulgröna lösningen avsatte 

 vid avsvaluing små korta, glänsande prismer (5.4 gr., ber. 6.8 gr.), nästan färglösa, 

 i tjockare skikt dock med svag dragning åt grönt. 



Analys å lufttorrt material (mellan filtrerpapper prässat salt förlorade ej i vikt 

 vid lufttorkning): 0.3137 gr. sbst.: 0.1070 gr. BaSO^, 0.0902 gr. Pt (Ba fäUdes med 

 H2S0^, Pt ur filtratet med Bß). 



' Zeitschr. f. anorg. Chemie 83, 38 (1913). 



^ Beredda genom att vid möjligast låg temperatur samtidigt lösa syrorna och ekvivalent mängd 

 soda i vatten. 



