De båda isomera formerna av Platoetyltiogh'kolat oili deras derivat 



81 



gröngula, rombiska tavlor, liknande metylestern av a-dikloro-6/s etyltioglykolato-plato- 

 syra och med denna förenings snjältpunkt, 131 — 132"; däremot syntes inga kri- 

 staller av den isomera ß-estern, och moderlntens färg angav, att denna förening ej 

 fanns i densamma. 



Analys â de gröngula tavlorna, lufttorrt prov: 0.2049 gr. sbst. : 0.0746 gr. Pt, 

 0.1105 gr. AgCl. 



Ber. för (CH3C02CH.,S02H,),,PtCl2 Funnet 

 Pt 36.63 7o 36.30% 



Cl 13.27 » 13.34 » 



Även en ljum vattenlösning av oxalatoestern ger med utsp. saltsyra nästan 

 momentant fällning av a-dikloroester (funnen smältpunkt 131 — 132"). 



^-DiMowesferns JörhåUande till silveroxnlat. 2.67 gr. (-g-i^ mol) [i {GY{fiO.-,{^]:i.^ 

 SC2H5)2PtCl2, 1.52 gr. silveroxalat {^^-^ mol) och 15 ccm aceton skakades 5 ^/s dygn 

 vid rumstemperatur. Därpå från filtrerades det olösta och tvättades med litet aceton. 

 Filtratet, som var starkt guldgult, gav vid frivillig avdunstning 1.70 gr. oförändrad 

 ß-dikloroester samt något a-dikloroester och en ringa mängd av en i kloroform 

 olöslig, klibbig massa, som ej närmare undersöktes. Det frånfiltrerade olösta tvät- 

 tades med varmt vatten, tills ett prov av den genomgångna tvättvätskan ej längre 

 gav kristallinisk fällning med utsp. saltsyra (jfr. ovan). Vid avdunstning medelst 

 ventilator gav vattenlösningen 0.4 gr. färglösa kristaller, som smälte vid 156", voro 

 klorfria och vid analys visade sig vara metylester av oxalato-&?>-etyltioglykolato- 

 platosyra. 



Analys å lufttorrt prov: 0.1863 gr. sbst.: 0.0663 gr. Pt, 0.1572 gr. BaSO^. 



Ber. Funnet 

 Pt 35.39 0/0 35.59 % 

 S 11.63 » 11.59 » 



Med saltsyra gav föreningens vattenlösning genast fällning av a diklorosyrans 

 metylester. Den vid detta försök erhållna oxalatoestern är således med säkerhet 

 identisk med den ovan beskrivna. Det visar sig alltså, att ß-dikloroestern endast 

 ytterst långsamt reagerar med silveroxalat, sannolikt blott i den mån som den om- 

 lagras till a-form, och att reaktionsprodukten är identisk med den ur a-estern erhållna. 



Då oxalatoestern i)å grund av sin sammansättning måste vara en cis-form, fram- 

 går ur de i detta kapitel beskrivna reaktionerna, att även a- diklor oestern måste vara 

 cis-form och således ^-dikloroestern trans-form. Och i betraktande av det sätt, som i 

 det föregående använts för att avgöra, huruvida en given förening tillhör a- eller 

 ß-serien, följer härur indirekt, att de såsom a-derivat betecknade föreningarna tillhöra 

 cis-serien, ^-derivaten således trans-serien. Denna slutsats bekräftas ytterligare av 

 vissa andra förhållanden, som i den teoretiska delen närmare utvecklats. 



Lunds Universitets Årsskrift. N. F. Afd. 2. Bd 10. 



11 



