De båda isomera fonnerna av Platoetjltioglykolat och deras derivat 



97 



Ber, för Pt(HsN),(C02CH2SC.,H-,\ Funnet 



Pt 41.75«/« 41.98 70 



S 13.72 » 13.74 » 



N 5.99 X 6.03 » 



Scåledes sönderfaller föreningen Pt,(H3N),Cl3(CO,CH.,SC2H.), HCOaCH.^SCJI, 

 vid kokning med isättika i platosamrainklorid, //•(T((s-&î.s-etyltioglykoloto-diannnin- 

 platina och etyltioglykolsyra. På grund härav bör den nyss anförda formeln san- 

 nolikt fördubblas och upplösas på följande sätt : 



3 Pt(H3N),_,Cl„ Pt(H3N)2(CO.,CH,SaH,),, 2 HCO,CH„SC._,H-. 

 Enligt denna 1'ormulering skulle 2.00 gr. av föreningen ge 1.12 gr. Pt(H3N)2Cl.,, 

 under det att vid ovan beskrivna försök blott 0.90 gr. erhölls. Diskrepansen torde 

 bero pä sekundär reaktion mellan platosamminkloriden och etyltioglykolsyran. För- 

 sök att näimare utreda denna förenings konstitution hava ej gjorts. 



B. En kall lösning av 1.18 gr. (^,\,y mol) ('mns-dinitrato-diammin-platina (pla- 

 tosamminnitrat) i 2ö ccm vatten försattes med 0.80 gr. mol) etyltioglykolsyra, 



och blandningen lämnades att frivilligt avdunsta. Småningom avsatte sig färglösa, 

 rosettformigt anordnade prismer, som vid upphettning i kapillarrör sönderdelades 

 under gasutveckling vid 115 — 116°, utan att egentligen smälta. Efter omkristalli- 

 sering ur helt litet ljumt vatten erhöUos kristaller av samma utseende och med 

 samma sönderdeluingspunkt. De äro lättlösliga redan i kallt vatten, lösningen rea- 

 gerar tydligt surt; sammansättningen angives av formeln Pt(H3N).,(N03).3, 2 HCO^, 

 CH.SC^H^H.O (= 611.6). 



Analyser å lufttorrt material: 0.1806 gr. sbst.: 0.0580 gr. Pt, 0.1377 gr. BaSO^. 



N (21° 



, 759 mm.). 







Ber. 



Funnet 



Pt 



31.92 7o 



32.11 Vi 



S 



10.49 » 



10.47 » 



N 



9.16 » 



9,33 » 



Om föreningens vattenlösning titreras med alkali (indikator: fenolftalein), fås 

 en knappt skönjbar rödfärguing efter tillsats av ung. 2.5 ekvivalenter alkali på 1 

 mol (611.6 gr.) av föreningen. Tillsättes droppvis mera alkali, blir lösningen för 

 varje droppe starkt röd, men färgen bleknar åter efter några sekunder, och först 

 efter tillsats av ung. 2.7 ekvivalenter alkali pr mol erhålles bestående, tydligt röd 

 färgning. Detta förhållande beror tydligen därpå, att ej blott den ganska löst 

 bundna etyltioglykolsyran neutraliseras, utan även genom hydrolys frigjord salpe- 

 tersyra reagerar med alkalit. 



Beträffande föreningens förhållande vid destination med natron hänvisas till 

 E nedan (sid. 100). 



Lunds Universitets Ârssliiift. N. F. Afd. 2. Bd. 10. 



13 



