Om stamkrökningars orienterande inflytande på anläggningen af birötter 



7 



tid den geotropiska känsligheten hos ifrågavarande del, men sätter sedan ånyo 

 in såsom negativ geotropism, hvarigenom terminalknoppen (plumulan) skjutes ofvan 

 jorden. Vid rotbildning å hypokotyler, som till följd af invers orientering af fröet 

 utfört starka krökningar, kan man med lätthet iakttaga, att moderorganets krök- 

 ningar icke] utöfva något inflytande på rötternas stälhiing. Orthosticherna komma 

 nämligen äfven vid mycket liten krökningsradie lika rikligt och med lika kraftig 

 utbildning på den konkava som å den konvexa sidan. Där den egentliga roten 

 börjar, ändras emellertid strax bilden, så att å krökta orgausträckor endast konvex- 

 sidans ortliosticher utvecklas. Af^ den för roten gällande lagmässigheten finnes i 

 det direkt anslutande hypokotyla stamledet icke något spår. 



På detta sätt beskrifver Noll (I, 396, 397) sina iakttagelser öfver hypokotyl- 

 rötternas insertion hos Phaseolus muUiflorits. Mina egna undersökningar å denna 

 växt innebära allenast ett upprepande af Nolls försök och bekräfta också i det 

 stora hela deras resultat. 



Figg. 1—3. Phaseolus multiflorus Willd. — Groddplantor, uppdragna ui' inverst ställda frön, hvil- 

 kas fröärr sålunda varit vändt uppåt. Å hypokotylen, som vid utväxandet beskrifvit en båge uppåt 

 och nedåt, liafva birötterna utvecklats radiärt och finnas förhanden såväl å konvex- och konkav- 

 sidorna som å flankerna. Rötternas utveckling visar befordran å hypokotylbågens iindersida. 



Ett antal frön af Phaseolus multiflorus lades till groning i fuktad sågspån med 

 fröärret (hilum) uppåtvändt. När groddplantorna växte ut, bragtes hypokotylen till 

 följd af frönas läge att utföra en bågformig krökning nedåt. De här uppträdande 

 rötterna utvecklades såväl på konvex och konkavsidorna som a flankerna. De 

 bifogade figurerna (tigg. 1 — 3) visa, att hvarje tendens till befordrad rotbildning å 

 konvexsidan totalt saknas. Tvärtom tyckes rötternas utveckling här hafva häm- 

 mats, hvilket emellertid torde förklaras däraf, att ifrågavarande rötter vuxit uppåt 

 och sålunda varit hänvisade till ett mindre genomfuktadt lager i substratet, på 

 grund hvaraf deras längdtillväxt retarderats eller inställts. 



Liksom hos flertalet andra groddplantor är hos Phaseolus multiflorus gränsen 

 mellan hufvudrot och hypokotyl (rothalsen) redan morfologiskt tydligt urskiljbar. 

 I några fall har jag med fördel begagnat det af Sachs (V, 866) föreslagna för- 

 farandet att genom behandling med utspädd kaliumpermangaiuitlösning brunfärga 



