Olli Mtaniknikuillufais oiieiiteraiide inflytande pä anläggnintjtMi af birötter •* 



Af vikt äro därjämte Porïheims undersökningar öfver polariteten hos af- 

 skurna Phaseolus vulcfaris-hypokotyhi: Portheim sammanfattar sina iakttagelser i 

 följande punkter (II, 292): «Werden Stücke von Hypokotylen der gemeinen Bohne 

 im dunstgesättigten Räume normal [mit dem Sprosspol nach oben] aufgehängt, so 

 kommt es zuerst am Wurzelpol zur Entwicklung von Wurzeln, doch bilden sich 

 später auch Wurzehi unten gegen den Sprosspol zu. Je näher die Wurzeln dem 

 Sprosspol sind, desto kürzer sind sie. Werden die Hypokotyle verkelirt aufgehängt, 

 so ändert dies nichts an der Orientierung der Organe an der Achse und an dem 

 Längenverhältnis. Kulturen der Hypokotylstücke in Erde oder Wasser zeigten, dass 

 das polare Auftreten der Wurzeln beeinflusst werden kann.» 



»Die polare Ausbildung des Chlorophylls, welche sich darin äussert, dass 

 Stücke von Hypokotylen etiolierter Bohnen, belichtet am Sprosspol, stets eine duuk- 

 lere Färbung aufweisen als am Wurzelpol, ist nicht umkehrbar und kann nicht 

 beeinflusst werden.» 



I öfverensstämmelse med dessa resultat utföllo Porthetms försök med hypo- 

 och epikotyler af Phaseolus multißoms, Cucurhita Pepo, Bicinus communis och 

 Helianthus annuus. 



Cucurbita Pepo L. 



Rotbildningen från hypokotyla stamledet undersöktes på unga, i fuktig såg- 

 spån planterade groddplantor, hvilkas hufvudrot afskurits. Vid kultur i horisontalt 

 läge utvecklades hypokotylrötter med följande ställningsförhållanden. Omedelbart 

 invid snittstället utgingo sådana i särdeles rikligt antal och sutto här radiärt inse- 

 rerade. A hypokotylens öfriga del åter voro de öfvervägande bundna vid skottaxelns 

 undersida. För undersökning af krökningsmomentets betydelse böjdes hypokotylen 

 S-formigt och lades horisontalt, så att den basala bågen blef vänd uppåt, den api- 

 kala nedåt. Utefter hypokotylens hela undersida utvecklades rötter i rikhgt antal. 

 På basalbågens uppåtvända konvexsida funnos några få och glest sittande, på den 

 främre bågen var konkavsidan, som vändts uppåt, fri från rötter. 



Att rötter i detta fall utvecklats företrädesvis på undersidan, får med säkerhet 

 betraktas som en yttring af den orienterande verkan, som tyngdkraften utöfvar på 

 deras lokahsation. Då emellertid rötter därjämte kommit till utveckling på bågarnas 

 konvexsida, torde detta få tillskrifvas krökningen. Särskildt gäller detta beträffande 

 den basala bågen, hvars konvexsida varit i försöken vänd uppåt. A den apikala 

 bågen, där konvexsidan visade särdeles riklig rotbildning, hade verkningarna af tyngd- 

 kraften och böjningsmomentet summerats. Den basala krans af radiärt riktade 

 rötter, som fanns vid snittytan, torde hafva bildats till fttljd af skottens polaritet. 



Ricinus communis L. 



I Bûchers undersökningar öfver krökta stamdelars anatomi anföres beträffande 

 Ricinus communis följande iakttagelse. 



Lnuds Univ:s År3skrift. N. F. Afd. 2. Bd 10. 2 



