Om stamkrökningars orienterande inflytande pä anläggningen af birötter 



13 



Rötter förefuimos nämligen i flera fall äfveu å bägarnas neutrala flanker och någon 

 gång därjämte å konkavsidan. Huru sistnämnda fall, hvilket endast iakttogs i helt 

 få försök, skall förklaras^ vill jag lämna därhän. Måhända hade, redan innan 

 krökningen gjorde sig gällande, de nya, till utveckling af adventivrötter ledande 

 vegetationspunkterna börjat utdifferentieras, ehuru ifrågavarande anlag ännu icke 

 kunde vid anatomisk undersökning direkt iakttagas. 



I andra försök med Vicia Faha kröktes' epikotyla stamled, så att bågarnas 

 konvexitet blef vänd uppåt. Jag förfor härvid på det sätt, att epikotylen meka- 



niskt omböjdes och därefter planterades i sågspån, med noggrant iakttagande af att 

 bågböjningen icke upphäfdes eller ändrades. Krukorna fylldes till brädden med 

 lucker sågspån, öfverbundos med finmaskig tyll och vändes om, så att bågens kon- 

 vexitet riktades uppåt. 



Efter något mera än en vecka (i allmänhet icke under 10 dygn) upptogos 

 groddplantorna och deras nybildade rotsystem undersöktes. Liksom vid stamkrök- 

 ningar med nedåtväud konvexitet torefanns närmast snittytan en krans af kraftigt 

 utbildade och radiärt orienterade rötter. Hvad beträffar krökningsmomentet som 

 orienterande faktor, gjorde sig detta här svagare gällande än hos krökta stam- 

 mar med nedåtriktade konvexbågar (figg. 7 — 11). 



Det visade sig i mina försök särdeles tydligt, att krökniugsradiens storlek i af- 

 sevärd grad influerar på rötternas lokalisation, i det att konvexsidans rotbildning 

 märkbart befordrades, endast om krökningen var skarp och epikotylbågarna sålunda 

 hade särskildt kort radie. Ju större längd krökningsradien nådde, desto mera visade 



