18 



Otto Gertz 



punkt, intakt. Snittet fördes noggrant centralt genom stammen pä en längd af 

 en half decimeter. Skotten lades vågrätt och nedmyllades i fuktad sågspån. För 

 att hindra sårkanterna att inom försökstiden sammanläkas genom den kraftigt ut- 

 bildade kallus, som här uppstod, insköt jag mellan de bägge skänklarna en skifva 

 vattendränkt filtrerpapper. Snittplanet var å de vågrätt inplanterade epikotylerna dels 

 horisontalt, dels vertikalt. 



A de i horisontal riktning längdklufna, vågräta epikotylerna utvecklades bi- 

 rötter på samma sätt som å intakta stamled. Bortsedt från den basala kransen af 



Fig. 13. — Vicia Faha L. — Horisontal, i vågrätt plan klnfven epikotyl 

 med birötterna insererade å den undre skänkeln. 



allsidigt orienterade birötter, funnos talrika sådana insererade å den undre skänkeln. 

 A. den öfre hade i många fall inga rötter utvuxit (fig. 13), i andra fall åter funnos 

 äfven här rötter förhanden, men i mindre antal. Närmare undersökta försöksindi- 

 vid visade följande förhållanden mellan antalet epikotylrötter på öfver- och under- 

 sidan : -f, -|, ^, |, f , -|, |-, 1^ _p^^ Vid dessa numeriska bestämningar bort- 

 såg jag från den basala kransen af radiärt ställda rötter. 



De nämnda resultaten hade jag erhållit vid försök, där bägge skänklarna voro 

 hvarandra fullt likvärdiga. Hade snittet emellertid icke förts fullt centralt, utan så, 

 att epikotylens ena skänkel erhöll större tjocklek än den andra, framgingo andra 

 och ofta motsatta förhållanden. Var den undre skänkeln kraftigare än den öfre, 

 kommo visserligen rötterna, på samma sätt som i ofvau beskrifna försök, å under- 

 sidan, men om den öfre intog större delen af den intakta epikotylens tvärsnitt, 

 uteblef rotbildningen â den undre skänkeln och gjorde sig i stället kraftigt gäl- 

 lande å den öfre (fig. 14). I de fall, då äfven den svagare, undre skänkeln vid 

 sådan försöksanordning bildat rötter, fanns alltid en tydhg befordran af öfversidans 

 rotproduktion. Hos ett sådant individ, hvilket utvecklat rötter särdeles rikligt, var 

 talförhållandet fi. 



