Om stamkrökninp;ars orienterande inflytande på anläggningen af birötter 



19 



Det här antydda förhållandet torde stå i samband med nutritiva differenser 

 mellan öfre och undre skänkeln. Rotbildningen synes nämligen sätta in uteslutande 

 eller öfvervägande å den kraftigast närda skänkeln. Äro åter näringsförhållan- 

 dena i bägge skänklarna i det närmaste identiska, står rotbildningen under tyngd- 

 kraftens orienterande inflytande, i det att den hämmas å den öfre skänkeln eller här 

 sker mindre kraftigt än å den undre. Å stamlameller, som gjorts så tunna, att 

 de icke erhålht någon andel i den intakta 

 epikotylens kärlsträngar, iakttog jag aldrig rot- 

 bildning. 



Resultaten af dessa, med längdklufna 

 epikotyler anställda försök stå i intressant 

 öfverensstämmelse med de erfarenheter, 

 som ScHTscHEBBACK gjort med afseende på 

 klufna epikotylers tillväxt vid horisontalt läge. 

 ScHTSCHEBBACK fauu nämhgeu (I, 361 ff., 385) 

 tillväxten i allmänhet kraftigare å den undre 

 skänkeln, i det att den geotropiska retningen 

 utlöser å den nedåtvända hälften en ansen- 

 hg tillväxtbefordran, å den uppåtvända åter en 

 hämning, så att tillväxten här kan alldeles 

 sisteras. Vid asymmetrisk klyfning visade det 

 sig, att de tjockare partierna växte raskare. 

 Föres snittet vid sådan klyfning på det sätt, 

 att den tunnare skänkeln endast kommer 

 att bestå af barkväfnad, uteblir tillväxten i 

 denna hälft alldeles. ^ 



Vid andra försök, som jag anställde öfver 

 längdklufna, vågräta epikotylers rotbildning, 

 hade insnittet förts efter ett vertikalt klyf- 

 ningsplan. De båda stamskänklarna voro 

 tydligen här likvärdiga i sitt förhållande till tyngdkraften. Rötter utvecklades 

 också i lika mängd å dem båda. Förefanns åter en näringsolikhet mellan skänk- 



Fig. 14. — Vicia Faha L. — Snedt upp- 

 âtriktad, kliifven epikotyl med öfre 

 skänkeln kraftigare än den undre. Den 

 öfre skänkeln bär birotbärande, den 

 undre fri från rötter. Ofvan det kkifna 

 stampartiet utgå rötterna från epikoty- 

 lens undersida, å omböjningsstället sitta 

 de på konvexsidan. 



^ Det synes vara af ett visst intresse, att regeneration af rötter inträdde i dessa försök 

 liksom också i de flesta andra fall, där förhållandet i fråga undersökts, endast om skänkeln 

 innehöll ett kärlknippe eller fragment däraf. Man skulle kanske häri kunna se ett analogon 

 i viss mån till Habeelandts viktiga upptäckt beträffande celldelningen hos isolerade cellkom- 

 plexer. Haberlandt (II) fann nämligen en sådan inträda hos tunna väfnadsplattor af Solanum 

 tuberosum, blott då de innehöllo rester af leptomknippen, nämligen af silrör och följeceller 

 men eljest icke. Då emellertid samma effekt kunde uppnås med leptomfria väfnadsplattor, däri- 

 genom att dessa sattes i intim kontakt med isolerade leptomelement, drager Haberlandt ur sina 

 försök den slutsatsen, att impulsen till celldelningen i dessa fall utgår från leptomets element, 

 som därvid måhända äro verksamma genom ett slags inre afsöndring, analog med vissa inom 

 djurfysiologien bekanta fall af sekretion. 



